Downloaded from YTS.MX
V červnu 1968 začal Elvis Presley zkoušet
Official YIFY movies site: YTS.MX
na první živé představení po více než sedmi letech.
Za posledních pět let nenahrál žádný hit, který by se dostal do top desítky.
Jeho kariéra baviče
byla v ohrožení.
Celá jeho budoucnost závisela na tom speciálu.
„ELVIS“ ÚČINKUJE ELVIS PRESLEY
Elvis byl na dně své kariéry,
dělal filmy, které nechtěl dělat.
Sedm let nebyl na jevišti.
Všichni víte, proč tu jsme, že? Kvůli speciálu Elvise Presleyho.
Díky speciálu z roku 1698 pozná,
jestli mu jako interpretovi ještě zbývá nějaké publikum.
Pokud nepředvede to nejlepší za svou kariéru,
bude to jeho konec.
Když Elvis přišel na scénu,
bylo to zjevení.
Jak vypadal na začátku, to bylo naprosto super.
Ale v 60. letech se to vyvinulo v něco jiného.
Dělal hudbu, která nebyla tak skvělá jako ta, se kterou začínal.
Dělal filmy, kterým nikdo nevěřil.
Koupím ti ten vůbec největší steak.
Balancoval na ostří nože
mezi „Já jsem skutečný“
a „Už to v sobě nemám.“
A teď uvidíme, jestli se skutečně vrátil, nebo ne.
Uvidíme, co je v něm.
Těsně před tím, než vyšli na pódium,
Elvis zavolal režisérovi do šatny
a řekl: „Já tam nemůžu jít. To nezvládnu.“
REŽISÉR
A diváci přicházeli.
Glenne?
Jo?
Dobře. Všichni víte, proč jsme dnes tady, ne?
A režisér říká, „Podívej, Elvisi,
prostě tam musíš.“ Měl na sobě koženou bundu.
A režisér mu řekl: „Něco ti povím.
Jdi tam
a když to nebude ono, řeknu, že se pásky zničily.“
Něco tak šíleného mu slíbil.
A tak tam Elvis šel.
Rozhodně si uvědomoval, o co jde.
A věděl, že to může být neúspěch a byl by konec.
Mohl si zničit kariéru. Byl si toho vědom.
Vítejte v NBC,
ve speciálu Elvise Presleyho.
SHOW: ELVIS – SCÉNA #2 DATUM: 29.6.68
Zvládnete to lépe. Ještě jednou.
Chci vás slyšet.
Vítejte v NBC, ve speciálu Elvise Presleyho.
A tady je Elvis Presley.
Musím to udělat dříve či později,
tak do toho, bejby. Jdeme na to.
Radši znovu. Ujel mi začátek.
Elvis zmotal první výstup a museli teda začít znovu.
A je fakt nervózní. Úplně potí krev.
- Dobře, připraveni. - Pane jo.
Za tohle mě zavřou.
Když ho vidíte, je těžké si vzpomenout,
že jednou býval Králem.
Jak dlouho tu mám stát? Jsme připraveni?
Začíná to být trapné, jen tu stát, Steve, musím něco dělat.
Je to šokující, protože je velmi nervózní. Je vidět, jak je nejistý.
Doléhalo na něj, jak důležitý okamžik to byl.
Dobře. Jsi připravený?
Ne, ale jdeme na to.
Ten, kdo na tom pódiu tehdy stál,
byla jen skořápka rockové hvězdy, která o deset let dříve
vyděsila všechen americký mainstream.
Máme sedmiletou smlouvu s Paramount Pictures.
A přes noc to bylo pryč. Bylo to jako sen.
VSTUPNÍ PROHLÍDKA
Řekněte něco svým fanynkám.
Je něco, co byste jim chtěl vzkázat?
A tak mě to
velmi odradilo.
A tady je Elvis Presley!
NÁVRAT KRÁLE: PÁD A VZESTUP ELVISE PRESLEYHO
Před pár týdny mladý muž z Memphisu v Tennessee
nahrál písničku pro značku Sun.
Je mu jen 19 let. Pěkně přivítejme Elvise Presleyho.
Vždycky jsem měl rád hudbu.
Máma i táta rádi zpívali.
Prý, když mi byly tři čtyři,
utíkal jsem jim v kostele, šel jsem ke sboru
a bušil jsem do rytmu.
Nezapomeňte, že tehdejší hudba byla segregovaná.
Většina hudby byla černošská.
Byl to rytmus a blues,
B. B. King, Little Richard.
Bílí hráli Par Boone, sestry McGuirovy
a taková hudba nás moc nezajímala.
Amerika
se velmi obávala, že černošská kultura nakazí
bílé děti.
A najednou přijde Elvis, který převzal hudbu a pohyby,
jaké v dětství vídal v černošských podnicích v Mississippi a Memphisu,
a tuhle hudbu, kterou miloval, vzal s sebou na pódium.
To nám dalo vlastní hudbu, což nebyla hudba našich rodičů.
Byla nebezpečná, protože to nebyla hudba naší společnosti,
zvláště tady na Jihu.
To bylo tabu.
Elvis většinou zpíval covery pro černošské umělce.
Elvis byl z Jihu,
takže chtěl být mezi černochy.
Ptala jsem se ho, jak na to přišel, že tolik miluje černošskou hudbu.
Řekl, že chodil do černošských kostelů
a stál u oken a poslouchal jejich hudbu.
Byl skvělým příkladem toho,
co se stane,
když spojíte hudbu přicházející z hor
a hudbu, která pluje po Mississippi
a kde se to všechno setká.
A pak je z toho bomba a vznikne rokenrol.
Nikdo z bělochů takhle nezpíval, ani se tak nechoval na pódiu.
Přišlo nám to vtipné, protože jsme říkali něco jako:
„Snaží se být jako černoši.“
Ale on se o nic nesnažil. Takový prostě byl.
To bylo předmětem diskuzí, které se tehdy vedly.
Protože fanoušci nechtěli, aby byl jako černoch,
a myslím, že si neuvědomovali, že přesně tak černoši zpívají.
Ale my černošští umělci a zpěváci
jsme poznali rozdíl mezi Elvisem
a ostatními bělošskými zpěváky, kteří tehdy vystupovali.
A svět se snažil, abychom to nedělali, abychom zůstali separovaní.
Ale hudba vás nerozdělí. Hudba všechny spojuje.
Elvis byl ambiciózním umělcem.
Když byl malý, vyrůstal v chudobě,
a jeho největším strachem v dospělosti bylo být opět chudý.
Jeho dvěma největšími cíli bylo naplno využít svého talentu
a už nikdy nebýt chudý.
A to se v něm mlelo celý jeho život.
SHOW PLUKOVNÍKA TOMA HLAVNÍ VCHOD
Většina současníků hudby Elvise Presleyho
jsou dnes jen poznámkami pod čarou v historii rokenrolu.
Protože neměli tu jediné, co měl Elvis Presley.
Neměli plukovníka Toma Parkera, nejchytřejšího manažera v oboru.
Když se na Elvise Parker podíval,
viděl obří blýskavý idol, který bude Amerika zbožňovat.
A když se do zrcadla podíval Elvis, viděl B. B. Kinga.
Tyhle dvě verze nemohly nikdy koexistovat,
a Parkerův Elvis
zabil toho druhého.
Elvis a plukovník začali spolupracovat v roce 1955,
když byl Elvis na cestě na turné propagující jeho singly
a Parker byl tehdy manažerem Hanka Snowa.
A v podstatě se dostali na společné turné
a plukovník tak mohl vidět,
jaký Elvis je a jaké má ohlasy
a jak je skutečně talentovaný.
Téměř okamžitě začal
vymýšlet, jak převezme management Elvise.
Parker byl dřív cirkusovým vyvolávačem.
Myslel si, že Elvis je zboží.
Myslel si, že Elvis je nějakou věcí na prodej.
V Elvisově mysli byl plukovník génius.
Byl to génius prodeje.
Byl to geniální showman, byl to geniální kolotočář.
A měl naprosto geniální nápady na zábavu.
Když se potkal s Elvisem a mluvil s ním
o vysílání v televizi, o filmu,
tehdy to plukovník převzal. A to Elvisovi nebylo ještě ani 21 let.
Nikdo mě neznal, dokud nebyl mým manažerem plukovník Parker.
A pak jsem byl v televizi a začal jsem být slavný.
Elvis Presley, tady ho máme.
PRVNÍ ELVISŮV VÝSTUP V TELEVIZI 28. LEDNA, 1956
Tak pojď z kuchyně a na hrnce zahraj.
Pojď z kuchyně a na hrnce zahraj.
Zabal mi snídani…
Plukovník se dá shrnout do dvou vět.
„Loni měl můj kluk talent za milion dolarů.“
„Letos má milion dolarů.“
To je v kostce plukovník Tom Parker.
Tak trochu vynalezl zboží, které známe dnes.
Elvisovu tvář dal na úplně všechno.
Do té doby existovalo zboží jen s Mickey Mousem.
Jen to posunul na jinou úroveň.
Nikdo nemůže popřít, že tento umělec ať se jim to líbí nebo ne,
má obrovské množství energie a talentu.
Jméno Elvise Presleyho se skloňuje v každé domácnosti.
Tu noc, kdy se Elvis objevil v pořadu Eda Sullivana,
jsem věděl, že vidím něco,
co nejspíš ještě nikdo předtím neviděl,
tedy úplně nový typ lidské bytosti. Muž 20. století.
Byl jsem dítě a ta hudba mě nadchla.
Raz, dva, a raz dva jdu,
mám holku, kterou moc miluju.
Já můžu.
Můžu, můžu, můžu, už můžu.
Můžu, můžu, můžu, už jdu na rokenrol.
Hluboce mě to zasáhlo i v tom mladém věku,
otevřená sexualita jeho vzhledu,
to, jak si česal vlasy, nebo že měl make-up…
V roce 1956 nosil make-up.
Můžu, už jdu na rokenrol.
Učesaný kočky a holky v montérkách
jdou na taneční zábavu v ponožkách.
Všichni v klubu tančí jako o život,
tu a ten šílenej styl miluju.
Hned po tom, co jsem viděl Elvise,
jsem s mámou zašel do hudebnin Mike Diehla.
Půjčil jsem si tu kytaru, šel jsem domů
a přivoněl jsem si k ní, sahal na ni a cítil to.
Dělal jsem randál. Neuměl jsem hrát.
Byla tu spousta věcí, která vám prostě nedocházela,
a přitom otvírala dveře do světa a umožňovala vám
být tím, kým skutečně jste.
Nemuseli jste dodržovat pravidla.
Mohli jste je rozbít.
Rock and roll.
Ptal jsem se mámy.
„Pamatuješ, když se objevil Elvis Presley?“
Ona pochází z dobré irské katolické rodiny.
A říkala: „Přišlo mi to nechutné.“
Byl jsem zklamaný. „Mami, to je Elvis.“
„No, mě se to nelíbí.“
Jak divně hýbal tou nohou,
to nebyla póza. Nebyl to jen jevištní trik, který vymyslel.
Nemohl si pomoct.
Bude to rokenrol až do rána.
Já můžu, můžu, můžu.
Já můžu, můžu, můžu jít na rokenrol.
Jo.
Lidi se mě nejdřív ptají, proč při zpívání nepostojím.
Sleduju své publikum a poslouchám je.
A vidím, že všichni ze sebe něco dostáváme.
Nikdo z nás neví, co.
Je důležitý se toho zbavit a nikdo nepřijde k úhoně.
Než se dostal do pořadu Eda Sullivana v září 1956,
už byl desetkrát v celostátní televizi…
A až pořady Miltona Berleho mluví o kontroverzi.
Moje důvody k rokenrolu a proč kážu proti němu,
že vím, co s vámi dělá.
A znám ten… zlý pocit, jaký cítíte, když ho zpíváte.
ELVIS (PELVIS) V POŘADU EDA SULLIVANA
Tu přezdívku Elvis Pelvis nemám rád,
ale je to jeden z nejdětinštějších výrazů, jaký jsem si vyslechl od někoho dospělého.
Jestli mi tak mají říkat, asi s tím nic neudělám.
Tak se s tím musím smířit.
Hlavní důvod pro tu kritiku Elvise Presleyho
je fakt, že se stal sex symbolem pro dospívající dívky.
Úplně z něj šílí.
Jeho sebevědomí, které bylo palivem veškerého jeho sexuálního charismatu,
to bylo to, co Ameriku děsilo.
Nejsi můj přítel.
Nejsi nic než loveckej pes.
Pořád jen brečíš…
Jedním tajemstvím Presleyho popularity u teenagerů
bylo to, že u rodičů nebyl populární vůbec.
Takže když rodiče přestanou kritizovat jeho zpěv,
předpovídám, že ho čeká pád,
stejně rychlý jako jeho vzestup.
Elvis byl
velmi jedinečný, protože
jen poslech jeho hudby
vám nedodal celý obrázek.
Museli jste ho vidět.
Elvis Presley!
Jak se má můj kluk? Miluju ho!
Výborně. Jdem na to!
V tu dobu byl tou nejlepší destinací Hollywood,
pokud jste chtěli být slavní.
Franku Sinatrovi to vyšlo a Bingu Crosbymu a Deanu Martinovi.
Bylo přirozené, že je spíš zajímalo,
kdy k tomu dojde.
Ne, jestli vůbec, ale kdy.
Sundejte ze mě tu ruku.
Jak to, že jsi k dámě tak důvěrný, mladíku?
Známe se z Paříže, kde nás představil francouzský král.
Jestli hledáš potíže,
to jsi tu správně.
Elvis byl posedlý herectvím.
Zbožňoval Jamese Deana,
a opravdu chtěl být jako Dean a Brando
a vlastně film King creole nejprve nabídli Jamesi Deanovi.
A proto po tom skočil.
Můj táta byl zelenooký horal…
Koukat na Elvise byla prostě zábava.
Rozhodně měl ve filmech svoje místo.
KING CREOLE JE PRESLEYHO NEJLEPŠÍ HIT
V Hollywoodu jsem natočil čtyři filmy.
Všechno se dělo normálně, v krátké době.
A pak,
když mi to šlo dobře, mě povolali.
A přes noc to všechno zmizelo. Bylo to jako sen.
Prásk.
Slavnostně přísahám…
24. BŘEZNA 1958
…naprostou věrnost a oddanost
Spojeným státům americkým.
Gratuluju, jste v armádě. Všichni jste vojíni.
Jeho lukrativní kariéra rokenrolového krále si dává pauzu,
a Elvis Presley začíná vojenskou službu ve Fort Chaffee v Arkansasu.
Strýček Sam nemá oblíbence, a ty slavné kotlety,
které tolik proslavil, jsou obětovány vojenské uniformitě.
Elvis Presley, vojín Elvis Presley z armády Spojených států,
se dnes má nalodit na cestu do Německa.
Byl na vrcholu kariéry.
Jít do armády bylo to poslední, co chtěl.
Bylo to smutné.
Vzpomínám na Elvise, jak jde na loď,
s taškou na rameni
a loučí se se všemi fanoušky, než odjede do Německa.
I když nebyla válka,
když pomyslíte na Německo v 50. letech,
jako byste šli
na to nejhorší místo.
Je to příběh o tom, jakou roli hraje armáda Spojených států.
Jejich úkol? Zadržet přílivovou vlnu komunismu v Německu a svobodné Evropě.
Je to privilegium být v Evropě.
Na to jsem se už nějakou dobu těšil.
Jen lituju, že…
že nemůžu…
mít představení a další věci tady,
ale budu se těšit na to,
až mi skončí služba.
Rád bych se vrátil na pravidelné turné po Evropě.
Děkujeme, pane Presley.
A přejeme vám pěkný pobyt v Německu.
Děkuju moc.
Arrivederci. Ne, to je italsky.
Elvise jsem potkala v Německu.
Můj otec byl u letectva a měl tam základnu.
Bylo tam jedno místo, Eagles klub
a odpoledne jsem tam chodívala.
Byl tam jukebox. Pouštěli jsme si tam desky.
A psala jsem kamarádce, jak se mi tam nelíbí,
a že se mi po všech stýská.
A přišel ke mně mladík, představil se
a řekl: „Píšeš kamarádkám?“
„Jo, přijeli jsme sem před třemi týdny.“
A on: „Máš ráda Elvise?“
„No jasně, kdo nemá rád Elvise?“
„Chtěla by ses s ním setkat?“
Doma jsem řekla tátovi: „Někoho jsem potkala v klubu Eagles,
ptal se, jestli se chci setkat s Elvisem.“
No, doma byl oheň na střeše,
protože táta ho neměl rád, vlastně ani moje máma.
Myslela jsem, že to bylo jednorázové.
Nikdy by mě nenapadlo, že se tam budu muset vrátit.
Jeli jsme o víkendu v sobotu.
Na klavíru byla sklenice,
a jak zpíval, vážně to prožíval jako Jerry Lee Lewis.
Koukám a říkám si,
že ta sklenice se vylije, že spadne. A jakmile začne padat,
on ji sebere a všem ji ukáže, jako by to byl trik.
Být v armádě vůbec nebylo pro něj, bylo to divné.
A byl tak sám, předtím byl zvyklý mít kolem sebe lidi.
Měl kolem sebe lidi i než vstoupil do armády.
Takže byl poprvé opravdu sám.
Mně připadalo, že si potřeboval s někým povídat,
a vážně mi vyléval své srdce.
Zrovna přišel o matku.
A nešlo jen o ztrátu matky, přišel jsem o kamarádku, společnici,
o někoho na povídání. Mohl jsem ji vzbudit uprostřed noci,
když jsem si dělal starosti,
a ona vstala a pomohla mi.
Elvis a Gladys k sobě od začátku měli velmi blízko.
Žili v neuvěřitelně chudé oblasti Tupela.
Pořád se snažila jim zlepšit život.
A navíc v té době
Vernon skončil ve vězení za padělání šeku.
Takže velkou část Elvisova dětství
byl jen on a Gladys a Gladys tvrdě pracovala,
aby měl jídlo, oblečení a chodil do školy.
Byla jeho podpůrným mechanismem, když byl pod tlakem,
ve stresu, a při všem v jeho kariéře.
MATKA ELVISE PRESLEYHO PODLEHLA NEMOCI
Soucítila jsem s ním a bylo mi hrozně.
Rozuměla jsem tomu, že je tak daleko,
a ještě přišel o mámu, se kterou si byli blízcí.
Tak nějak jsme se propojili.
Byl dost nervózní z toho,
jestli je stále v kurzu a jestli ještě bude někdy zpívat.
Nějakou dobu byl pryč
a myslel si, že hodně jeho fanoušků na něj zapomnělo.
Že se mezitím objevil někdo nový.
Řekněte něco svým fanouškům.
Máte nějakou zprávu, co byste jim chtěl vzkázat?
Ano, mám. Chtěl bych říct, že
i když teď budu nějakou dobu pryč, doufám, že na mě pořád myslí.
A budu se těšit,
až se vrátím a budu mít představení jako dřív.
Elvis
byl velmi citlivý a nejistý.
Jako by se ten kluk, který se styděl za svého otce,
za svou chudobu,
a za to, co se stalo jeho mámě, snažil napravit
všechno, co šlo a vždycky se chtěl lidem zalíbit.
Protože chtěl vždycky všechny potěšit,
měl na pódiu neuvěřitelné charisma,
ale zároveň měl i slabinu.
A tou bylo prahnutí po lásce.
Čím více lásky dostal, tím větší ta díra byla, chtěl víc.
Když byl v armádě,
tehdy ho nejspíš začalo unavovat,
že nemá lásku diváků.
Když byl nějaký umělec slavný
a povolali ho do armády, byl mimo scénu několik let
a už nebyl schopný v kariéře navázat.
Elvis nikdy nezmizel ze scény.
Plukovník udělal jednu důležitou věc,
než Elvis odešel do armády.
Přiměl ho nahrát hromadu materiálu.
Zatímco byl Elvis v Německu, pouštěl hity.
Takže pokud jste nesledovali celostátní zprávy,
a to, co Elvis ve skutečnosti dělal, mohli jste si myslet, že pořád nahrával.
Než odešel do Německa,
byl pořád
rebelem.
A tady ho máme, pěšáka,
jak stojí celou noc na hlídce.
Má omrzliny ze sněhu.
Plukovník mu psal dopisy
a neustále vysvětloval, jak jeho nahrávky propagoval.
ABY JEHO FANOUŠCI NEUSTÁLE VÍDALI JEHO JMÉNO,
DOKUD BUDE V ARMÁDĚ
Řekl mu, že získal novou dohodu, že budou natáčet nový film.
Psal, že uzavřel smlouvu na další dva filmy.
Rád bych řekl, že až odejdu z armády,
těším se na to,
že budu pokračovat tam, kde jsem před tím přestal.
Jestli tomu rozumím, opravdu vás baví dělat to,
co jste dělal, než vás naverbovali.
To ano.
To bylo na té vojenské službě vlastně to nejtěžší.
Že jsem od toho byl pryč.
Být daleko od fanoušků?
Jen být pryč od showbyznysu.
To bylo to nejtěžší.
Pořád jsem myslel na to, co bylo a na to, co bude.
Žádný rockový muzikant
neměl tehdy za sebou 20–30letou kariéru.
Nikdo takový prostě neexistoval.
Všichni považovali za úspěch Sinatru.
Sinatra měl neuvěřitelnou kariéru.
A takoví baviči…
To byl prostě vrchol.
12. KVĚTNA 1960
Timex show Franka Sinatry: „Vítej doma, Elvisi.“
Mě dost zaujalo,
což byl velmi prohnaný krok,
že ho doma přivítali ve velkém speciálu s Frankem Sinatrou.
Elvisi, to je náš dárek na uvítanou.
Dva roky, o které jsi přišel.
A když se na to podívám zpětně, přijde mi,
že ti toho zase tolik neuteklo.
Vlastně všechno, o co jsi tam přišel, jsou tvé kotlety.
Lidičky, co byste tomu řekli, kdybychom vám spolu zazpívali?
Je to zřetelný moment,
kdy Elvise přijmou mezi sebe.
Frank říká celé zemi: „Je to hodnej kluk.“
„Sloužil vlasti, šel do armády. Teď je zpátky.“
Ale zároveň se Elvis něčeho vzdává.
Protože aby ho mohli přijmout,
musí se vzdát toho hodnocení „Tenhle člověk je nebezpečný.“
„Ten člověk je hrozba.“
„Moje dcera s ním možná uteče.“
S tím je konec. Je to skoro jako dohodnutý mír.
Franku Sinatrovi přezdívají předseda rady,
protože řídí showbyznys.
Vnímají ho jako toho,
kdo může další lidi vychválit,
„Hele, jsme tu spolu a zpíváme si navzájem písně.“
Neboť tě, drahoušku,
miluju.
Páni, to je pěkný.
A vždycky budu.
Elvisi, některá rádia z programu škrtají rokenrol.
Co na to říkáte,
a co bude s vaší kariérou, pokud rokenrolu odzvonilo?
Pokud mu odzvonilo, tak…
budu muset dělat v hudbě
něco jiného. Třeba…
operu.
Vážně nevím.
Elvisi, když byl v armádě,
poznal evropskou hudbu a obzvlášť si zamiloval Maria Lanzu.
A Mario Lanza byl operní zpěvák.
A tady myslím dochází k tomu vzájemnému ovlivnění.
VZDEJ SE
Elvis změnil hudební styl a svůj hlas.
Způsob, jakým mluvil, se velmi změnil.
Elvis po návratu z armády
bere vokální zpěv opravdu vážně.
Skoro se dostává do toho operního rozsahu.
Takže jakmile se vrátí z armády,
plukovník ho opět hned vezme do studia.
A nahrají hudbu, která oslovuje mnohem více dospělé.
Elvis je takový umělec, který má hity snad ve všech žánrech.
Zní v každé písni jako Elvis? Jo. Jak toho docílíte?
UMĚLEC
Sám se nezměnil.
Podmaňuje si ty žánry, ne naopak.
Je to talent v jeho nejčistší podobě.
Elvis se vrátil a účinkuje na benefiční show.
Pro charitativní organizaci v Pearl Harboru.
Pozor, už jde! Dámy a pánové,
vypadá to, že… To je Elvis Presley!
BENEFICE NA PAMÁTKU USS ARIZONA 25.3. 1961
Dostane se na pódium a je prostě
zosobněné charisma.
Byl to vrchol něčeho.
A mysleli jste si, že jde o nový začátek,
ale místo toho něco skončilo.
Odejde z jeviště
a na další jeviště nevkročí sedm let.
Takže si nemyslíte, že rokenrol umírá?
Když jsem v roce 1956 začínal, Slyšel jsem to samé.
Ten rokenrol je mrtvý, vymírá.
Neříkám, že nevymře, protože… zítra může být mrtvý. Já nevím.
Kéž bych to věděl.
Elvis mi pořád volal pravidelně z ničeho nic.
Důvěřoval mi a povídal mi o svých obavách.
Co má rád, co nemá rád.
Neměla jsem žádnou pozornost médií, a teď jsem s ním chodila.
Vyprávěl mi o plukovníku Parkerovi, a opravdu spoléhal na plukovníka,
že se o něj postará a dostane ho do filmů.
Doufal, že dostane lepší příležitosti,
aby byl v takových filmech, v jakých chtěl být.
V něčem vážnějším, v dobrém filmu, který ho bude naplňovat.
Po armádě natočil pár filmů, kde nezpíval, a na ty nikdo nešel.
Elvis Presley ve své nejdramatičtější roli,
jako míšenec ve filmu Zářivá hvězda.
Rozpolcen mezi dvěma láskami, bojuje, aby zachránil obě.
Zářivá hvězda, dramatický dynamit.
Byl to dobrý film.
Velmi dobrý film, ale nezpíval, nedostal tu holku…
SPOLUÚČINKUJÍCÍ
…a zemřel, takže si to umíte představit, jak se to líbilo jeho fanouškům.
Nenáviděli to.
A plukovník to použil, aby řekl, „Obklopíme tě spoustou holek,
dobře tě oblékneme, zazpíváš spousty hitů
a děj bude lehký a nadýchaný,
aby si lístek koupilo co nejvíc lidí.“
„Vyděláš moře peněz.“ A taky že jo.
A to je podle mě začátek konce.
Mudrci říkají,
že jen blázni spěchají…
A tehdy dostal pětiletou smlouvu, v podstatě jen na muzikály.
Nezbývá mi než se zamilovat…
To chtěli lidi vidět. Jak zpívá.
Opět míříme do Hollywoodu,
kde začne snímek Čtvrtek v Paramount.
Čtvrtek v Paramount pro Hala Wallise.
Dva nebo tři filmy letos. Bude mít napilno. Opravdu.
Jak hýbe boky ke konečkům prstů,
jsem snad v nebi.
Natočili Blue Hawaii.
Ten film byl neuvěřitelný kasovní trhák.
Ale stalo se i něco dalšího,
co prospívá bankovnímu účtu Elvise,
a nakonec skoro usmrtí jeho kreativitu.
Soundtrack k tomu filmu je 20 týdnů hitem číslo jedna.
Skvělý hit. Říkejte si o plukovníkovi, co chcete,
ale ten chlapík je skvělý obchodník.
A hned si něco uvědomil.
„Když budeme dělat film, kde Elvis zpívá mladým ženám,
které nejsou moc oblečené,
a vytvoříme z toho soundtrack,
budou se propagovat navzájem.
Takový byl recept.
Hele, plážová párty. Pojď.
A udělali to znovu a znovu a pořád dokola.
A jako u každé drogy,
ten rauš je pokaždé menší.
Všichni kolem pojďte sem,
píseň vám tu zahrajem.
Z obchodního hlediska
jedinou věcí, co plukovníka zajímala,
i když byly ty filmy hrozné,
Elvisův byznys na tom byl vůbec nejlíp.
Dělej škeble, dělej škeble…
V těch filmech vypadal čím dál víc uměle.
Nemůžu být na dvou místech zároveň.
V určité chvíli Elvisovy vlasy ve filmech
vypadaly jako cukrová vata nabarvená na černo,
a ještě ji nalakovali.
Česali ho s jačím máslem.
Není skutečný. Už není skutečný člověk.
Pozadí za ním nejsou skutečná. Nic není skutečné.
Plukovníkův plán vychází.
Vydělal víc než Steve McQueen.
Víc než Gregory Peck.
A víc než Cary Grant.
Byl nejlépe placenou americkou filmovou hvězdou.
Platili mu astronomické částky.
Ale plukovník si uvědomil,
že čím víc peněz z nich dostane, tím levnější filmy může točit.
Dělal jsem spousty filmů brzy po sobě,
a ty filmy byly dost podobné.
Přečetl jsem si prvních pár stran a věděl,
že film má jen jiný název a 12 nových písniček.
Většinou to byly průměrné písně.
Dokonce přestali psát novou hudbu.
Jen pořád papouškovali staré písně,
dali dohromady nějakou zápletku.
Slepuje k sobě písničky hala bala, co nikdo jiný nechtěl,
protože tu byla podmínka na Elvisovy písničky,
že je vydá plukovník Parker.
Tohle byla továrna na peníze.
Měli jednu desku,
kde Elvis pózuje se psem společnosti RCA,
který sedí na pokladně. Je to šílené.
Přidej se a zatleskej.
Scénáře nestály za nic, písně jak by smet.
Až nakonec Elvis Presley natáčel filmy za tři týdny,
kde úplně všechno
a zpívá „Starý farmář farmu měl.“
Páni.
- Trapné. - Jo.
- To je podle mě zločin. - Jo.
- Je to zločin. - Jo.
Dostat ho do takové situace, a aby zpíval zrovna tohle.
Je z něj šašek a on to ví.
- Jo. - Věděl to.
Kdy jste se přestěhovala do Gracelandu?
V roce 1963.
Věděla jsem, že ho to naštve.
Viděla jsem ho mrsknout o zeď tolik scénářů.
Frustrace, vztek.
Ohledně budoucnosti jeho kariéry byl ztracený.
Protože on takové role nechtěl.
Věděl jsem, že mám v Hollywoodu špatnou image.
A nemohl jsem to změnit.
Nevěděl jsem, co dělat. Cítil jsem, že jsem zavázán k věcem,
kterým jsem nevěřil.
V určité chvíli jsem do toho nemohl mluvit.
Konečné schválení scénáře nebylo na mně.
To znamená, že jsem nemohl říct:
„Tohle pro mě není dobré.“
Tak jsem začal být
velmi zklamaný.
Všechny peníze na světě mě nemohly přimět, abych cítil vnitřní uspokojení.
Poprvé jsem ho slyšel říct ne…
ELVISŮV KAMARÁD
…bylo tady v Bel Air,
podíval se na scénář,
a mrštil s ním o zeď.
„Žádný takový film už dělat nebudu.“
Během několika hodin
přijela nahrávací společnost,
William Morris
bylo tam studio
a taky plukovník Parker.
„Jestli ty smlouvy nedodržíš,
nebudeš dělat už nic.“
Opravdu neměl na výběr.
Vážně ne.
Musel tu smlouvu dodržet.
Bylo to vidět i fyzicky.
Tolik mi na tom záleželo, dokud mi nebylo fyzicky špatně.
Vážně jsem onemocněl.
Bez ohledu na to, kým se stal, pořád to byl Elvis, který vyrůstal
v dřevěné chatce.
RODIŠTĚ E. PRESLEYHO
Vždycky mu někdo říkal:
„Víš co? Můžeš se tam zase vrátit.“
Pokud Elvisovi záleželo na penězích, proč je tak rozhazoval?
Nikdo neuměl utrácet tak jako Elvis.
Nešlo tu ale o peníze.
Tím kamenem úrazu nebyly peníze
versus to, co chcete.
Ale „Budeš opuštěný.“
Peníze jsou jen formou důkazu, že lidem na něm záleží.
Ale to opuštění je to, co proti němu použili.
Plukovník měl ohromnou schopnost dostat se Elvisovi pod kůži
a znejistět ho, udělat z něj dítě.
Elvis vždycky cítil,
že plukovníkovi dluží za svou kariéru a myslím, že pro něj bylo těžké říct
„Teď chci být sám.“
„Budu se rozhodovat sám.“
Elvisův nejbližší spolupracovník
byl někdo, kdo mu nerozuměl.
To byla ta tragédie jejich vztahu.
Elvisovi nikdo neřekl, jak dobrý ve skutečnosti je, víte?
Aby to dostatečně… pochopil.
Teda, představte si, že máte talent,
a jste revoluční umělec.
Svět kolem vás vám nerozumí
a v podstatě si o vás myslí, že jste klaun.
Když se podíváte na Elvisovu kariéru na začátku 60. let,
vidíte umělce, který je naprosto izolovaný
od všeho, co ho motivovalo.
Tohle je muž…
který byl zrozen pro představení před lidmi.
Teď je izolovaný.
Elvis byl dost nebezpečný na to,
aby poznal nebezpečí, když ho viděl.
AUTOR
Viděl Rolling Stones.
Viděl Beatles.
Viděl, jak na ně reaguje Amerika,
protože i na něj tak dřív reagovala.
Jeden psychiatr nedávno řekl jste jen čtyři Elvisové.
To není pravda.
Na každé ceduli uctívají hrdiny,
co připomínají zlatou éru Presleyho a Sinatry.
V roce 1964 je jich jedna velká přílivová vlna.
Všechno se mění. Účesy, oblečení.
Přes noc jsou všichni kvůli Beatles nepodstatní
a mají pak co dohánět.
Panebože, i já jsem poslouchala Beatles.
Poslouchala jsem Micka Jaggera. Přišel na scénu stejně jako Elvis.
Poskakoval po jevišti jak blázen. Co to jako bylo?
Hudba se měnila.
Beatles přijeli k nám domů do Bel Air, a byl to vtipný večer.
Když dorazili, byli tak nervózní.
Elvis se posadil na pohovku,
John Lennon a Paul McCartney na něj jen zírali.
Vůbec nic neřekli. Jen se na něj dívali. Byli tak nervózní.
A Elvis na to: „No, pokud nebude nikdo mluvit…“
A zapnul televizi.
Byli jím úplně uchvácení.
Pamatuju si na ně,
jak jsme začali mluvit a John říkal:
„Neměl jsem odvahu to Elvisovi říct,
ale řekl bys mu něco?
Vidíš tyhle kotlety?“ - „Jo.“
„Málem mě kvůli nim vyhodili ze střední, protože jsem chtěl vypadat jako Elvis.“
„Kdyby nebylo jeho, dnes bychom tu nebyli.“
Tehdy si Beatles psali svoje vlastní písničky,
a ještě před Beatles
písničky psali textaři, a zpívali je zpěváci.
To byl posun na novou úroveň,
to, že Beatles psali.
A to nám mladým tehdy dalo hlas.
Jistě, Beatles zbožňovali Elvise,
ale nemuseli nutně poslouchat jeho nové nahrávky.
To on byl ten původní rebel.
On byl původním zdrojem,
který u mládeže popularizoval rokenrol.
A teď byl pasován na rodinného baviče.
A kvůli tomu hodně trpěl.
Nikdy jsem nenapsal písničku, kéž by to šlo. Kéž bych byl jako mí rivalové,
protože jsou to dobří textaři. Ale já… jsem rád, že mám vůbec střední školu.
Najednou vznikaly rokové kapely,
které odkazovaly na mnohem hlubší věci.
Písničky o skutečném životě, a to hudební scénu úplně změnilo.
Bylo tu masové rasové napětí
a ekonomické napětí,
a pak to, co se dělo ve Vietnamu.
Nelze ignorovat vliv, jaký to mělo na americkou kulturu.
Dnešní zprávy i přes oficiální popření,
informují o výrazné eskalaci války ve Vietnamu.
Úplně poprvé americké letouny svrhly několik tun výbušnin
na území města Haiphong.
Žádný rokenrolový umělec se nesnažil jít do větší hloubky.
Myslím, že je skvělé, že lidé začali v hudbě hledat smysl.
Skutečný smysl, něco hlubšího,
než co slyšeli od Chucka Berryho,
nebo od Elvise.
Kulka, která vyletěla z keře,
vzala Medgaru Eversovi život.
Na jeho jméno vystřelili prstem,
rukojeť schovaná v temnotě.
Ruka vedla jiskru,
dvě oči zamířily na cíl.
Za mozkem muže,
co za to nemůže,
protože je jen pěšákem ve hře.
Najednou je tu
poezie.
Do hudby vchází poezie. Do folku a pak do rockové hudby.
Představa, že Bob Dylan ve svých písních recituje poezii,
říkali jste si: „Co to je? Odkud se to bere?“
Lidé, co psali písničky byli prostě jen odrazem toho,
co se dělo v ulicích.
Elvis se neviděl jako politická osoba.
Takže by to bylo divné, i z pohledu jeho „značky“,
zvlášť když dělal hollywoodské filmy.
To má začít ve filmech zpívat písničky o aktuálním dění?
Elvis stál stranou, zatímco svět se ubíral
politickým směrem k otevřenosti. A to překotnou rychlostí.
Pane Presley, na téma služby,
co si myslíte o válečných demonstrantech? Odmítl byste dnes povolání do služby?
Zlato, radši bych si nechal vlastní názory pro sebe.
Protože jsem jen bavič a… Raději bych nic neříkal.
Měli by o tom mlčet i ostatní baviči?
Ne, ani to nemůžu říct.
Písničky, jaké v tu dobu směl nahrávat,
byly takové, od kterých všichni ostatní seriózní zpěváci v Americe upustili.
Nejskvělejší hlas v Americe dostával nejhorší písně,
a nejenže ho nikdo nezastavil,
nikdo v jeho týmu ani nechápal,
že to byl problém. Až na Elvise.
Elvis může být mnohým, ale není to idiot.
Linku na grafu pochopí úplně stejně jako ostatní.
Tohle umírá.
Podle mě si myslel,
že jestli něco končí, chce skončit jako Elvis, jakým chtěl být.
Ne jako Elvis, jakého chtějí.
Album „How Great Thou Art“ bylo důležitým milníkem jeho kariéry,
protože mu ukázalo, že může dělat to, co chce.
A nemuselo to nutně mít
ten největší komerční úspěch na světě,
ale šlo o to, že měl svůj osud ve svých rukách.
Byl to první krůček.
„Musím se vrátit k tomu, kdo jsem jako člověk a jako umělec.“
Vrátit se zpátky ke kořenům
a trvat na tom, že udělají tu nahrávku,
se plukovníkovi nelíbilo, chtěl po něm něco jiného,
a tím bylo víc popové hudby.
Myslím, že kdyby Elvis ve své kariéře
nemohl dělat gospel,
nevím, co by dělal.
Musel se postavit.
„Tohle opravdu chci dělat.“
Je tvou první láskou západní hudba?
Ne, pane, není.
Mou první láskou, řekl bych,
byla duchovní hudba.
Znám snad každou náboženskou píseň, jakou kdy kdo napsal.
Když zjistil, že jsem gospelová zpěvačka a mám v gospelu své kořeny,
to nás k sobě přitahovalo,
protože přesně to chtěl zpívat.
Narodíte se s pocity uvnitř.
A cítíte je, když jdete na různá místa.
Když navštěvuji různé kostely,
cítím toho ducha, jakého v kostele mají.
A Elvis to chtěl také cítit.
Když jsem viděl, jak Elvis
zpívá „How Great Thou Art“…
bylo to poprvé, co jsem byl na nahrávání.
Seděl jsem hned za sklem.
Myslím, že byl opravdu dojatý něčím duchovním.
Jako by mu z těla odešla jeho duše.
Na konci nahrávání
padl na kolena
a podíval se nahoru a měl takový…
Vypadal jako kluk s pyšným úsměvem na tváři.
Věděl, že nahrál něco skvělého.
Vyhrál tři ocenění Grammy.
A všechny za gospel. To vám řekne, kde je jeho srdce.
Kdyby měl Elvis na výběr v tom, co bude zpívat,
byl by to gospel,
ale jako gospelový zpěvák si nevyděláte žádné peníze.
Takže musel jít po cestě, díky které bude
velmi úspěšný, protože, však víte,
plukovník už nechtěl, aby Elvis zpíval.
Chtěl, aby zůstal u filmu.
To gospelové album je ukázkou toho,
co se dělo v jeho nitru.
Nechci zůstávat na stejném místě.
Nerad bych se dostal do mrtvého bodu, chápete?
Rád bych… se vyvíjel.
Chci se oženit. Mít rodinu.
To je rozhodně pravda. Je to normální.
Kdo chce zestárnout a být sám? Chápete?
Zrovna jsem se převlékala v Gracelandu,
zavolal mě a zaťukal na dveře,
a něco měl za zády.
A pak mi řekl: „Je čas.“
A…
vytáhl krabičku, kde byl snubní prsten.
Byla jsem v šoku.
Je důležitější obklopit se lidmi,
kteří vám dají trochu štěstí, protože máte jen jeden život.
Žádný přídavek nedostanete.
Najděte tu pravou. To se nedá uspěchat.
Říkám si: „Tomu táta neuvěří.“
Otěhotněla jsem o svatební noci.
Byla jsem tak nervózní. „Panebože, vůbec nevím, jestli…
jsem připravená být matkou.“ Bylo mi 21.
Jednou jsem se v noci rozplakala. Tohle jsem nikomu nevyprávěla.
Říkal mi „Satnin“ a povídá: „Satnin, co se ti stalo?“
„Co se děje, zlato?“ A já na to…
„Mám strach.“
„Asi nejsem připravená mít dítě.“
A on: „Budeš skvělá máma. Budeš úžasná.“
A já na to:
„Už s tebou nebudu moct dělat spoustu věcí.“
A on říká, že ano.
Říkám mu: „Nebudeš chtít, aby se kolem tebe motaly děti.“
Vzali jsme se, žili spolu,
jeli jsme do Vegas.
A říkám si: „To všechno skončí.“
Moje myšlenky se ubírají jiným směrem.
A on myslí na to, že bude táta.
Elvis byl nadšený, že bude tátou.
Byl trochu nervózní, to je jasné.
Nevěděl, jak držet dítě, nebo si to aspoň nemyslím.
A dopadlo to skvěle.
Nakonec udělal poslední film pro Paramount,
Easy come, Easy Go. Propadák.
Nahrávka se ani nedostala do žebříčku a prodalo se jen 30 000 kusů.
Myslím, že si neuvědomoval,
jak vážná situace byla, dokud neviděl titulek
v jedněch novinách, který zněl:
„Všechny přešla chuť na filmy s Presleym.“
PRESLEY NEMÁ ŠANCI RECENZENT NAD FILMEM KROUTÍ HLAVOU
V plukovníkově myšlenkách, když chtěl opět přitáhnout lidi,
v roce 1956 ho umístil do několika televizních pořadů.
Po návratu z armády se zas potřeboval prosadit…
„Dáme ho do show Franka Sinatry.“
A teď nemá nic.
Říká: „Musím se zas vrátit na cestu a dostat ho do telky.“
Bylo to všechno nebo nic.
Roky plynuly, vážně mi chyběl kontakt s publikem.
Začínalo mě to štvát.
Dělal jsem tolik filmů, a nemohl jsem dělal to, co jsem uměl.
Pořád to pokračovalo a vážně jsem se chtěl vrátit.
Záměrem bylo, aby se zas vrátil všem do obýváku.
Stalo se z toho to,
co dnes známe jako comebackový speciál z roku 1968
jak se vyvíjel.
Nechtěl být mezi lidmi.
Chtěl si jen odpočinout, jít na pláž a přemýšlet.
Dostal se do formy.
Začal trénovat.
Myslím, že zhubl tak 12 kilo.
Trénoval, jako by šlo o šampionát v těžké váze.
Myslím, že jsem ho nikdy neviděla
tak nadšeného.
Tak jo, jdeme na to.
POŘAD: ELVIS SCÉNA: GOSPEL
Záběr 512.
COMEBACKOVÝ SPECIÁL 1968 ZKOUŠKA GOSPELU
V tu dobu jsme nevěděli, jestli Elvis přijde, nebo ne.
Protože při zkouškách často ladíte studio, kapelu,
pak zkoušíte doprovodný zpěv
a snažíte se to všechno dát dohromady s producenty.
A pak se objevil Elvis a byl tam.
Záběr 501.
Kouřil jsem.
Pil a tančil hoochie-coo.
Kouřil jsem a pil.
Kouřil a pil a tančil hoochie-coo.
Sedl si a mluvil s námi.
„To zní dobře. Jak se máte?“
Pak chtěl vědět, kdo jsme
a co děláme a jakou hudbu máme rády.
Proto jsem zachráněn, jsem zachráněn.
Řekl nám, že je z toho nervózní, tečka.
Z celého toho speciálu.
Byl nervózní, protože… nic takového předtím neudělal.
Sakra.
Teď se mluví o speciálu podle toho, co si lidi pamatují,
což je návrat pravého rokenrolového Elvise.
Plukovník se to snažil co nejvíc překazit.
Protože tam bylo hodně parodií
a bojůvek a hloupých kousků.
- Sakra. - Dobře.
Ano, byla tam skvělá hudba.
Ale taky spousta
blbostí plukovníka Toma Parkera.
Devět nula dva.
Pět deset.
Sakra práce.
Je nervózní, když hraje hudbu,
a pak se naštve, když dělá cokoli jiného, než je hraní hudby.
Sto dvacet.
Konflikt mezi Elvisem a plukovníkem
nebo konflikt mezi dvěma Elvisi…
Říkejte tomu, jak chcete. …je to tak patrné z jeho
hlubokých obav, že pokazí hudbu…
Sem do toho půjdeš.
- Nestihl jsem to. - Pokračuj.
…a je vidět jeho naštvání, že ho opět nutí do dalších parodií.
Pět set dva.
Kde je přední část jeviště? Tudy?
Dole, tam.
Vidíš tady tu modrou značku?
Možná někde tady.
Čtrnáct let a stejně neznám rozdíl.
Předpoklad speciálu byl jen trapný speciál plukovníka Parkera.
Producentům speciálu předali balíček plukovníka Parkera,
což byl veřejně známý Elvis,
tak, jak ho lidi znali posledních sedm let.
O přestávkách té akce
se soukromý Elvis vracel k tomu, co chtěl vždycky dělat,
což bylo hrát hudbu s přáteli.
JAMOVÁNÍ V ŠATNĚ
A když tam producenti speciálu přišli a viděli to,
došlo jim, že to, co plukovník nutí Elvise dělat, je odpad.
A že to, co Elvis dělá v soukromém životě, je zlato.
Je to jako „Modrý měsíc z Kentucky“, ne?
Každý den po zkouškách jamoval. Akusticky.
S tím, kdo byl zrovna po ruce.
Zapomeňte na produkci, zapomeňte na původní koncept.
Po tomhle veřejnost prahnula, a ještě nikdy to neviděla.
Včera jsem přemýšlel…
o vložení tohohle segmentu
někam do směsky.
To mě napadlo taky, Elvisi.
Ale abychom to mohli udělat, potřebujeme i to druhé nadšení.
Protože teď jsi v klidu. Svý máš hotový.
Šel jsem za Parkerem a říkám: „Vezmu tam kamery.“
A on: „Jen přes mou mrtvolu.“
A po několika dnech přemlouvání už mě měl po krk
a řekl: „Dobře, bude to takhle. Nechám tě to zopakovat na pódiu,
ale neslibuju, že to skončí v pořadu, jaký bude NBC vysílat.
Když ho vidíte hrát na kytaru,
a bluesové, gospelové písničky, a písně, které Elvis rád poslouchal,
když ho vidíte, jak je sám hraje,
v podstatě tím rekreovali to,
co se dělo v jeho šatně,
když byly kamery vypnuté.
A pamatujete si jen
rozmrzelého Elvise, který se vrací na scénu a říká:
„Jo, Keith Richards a Mick Jagger,
ale já jsem Elvis Presley, sakra.“
Následující program pro vás máme v živých barvách na NBC.
Singer představuje: Elvis, s Elvisem Presleym,
v jeho prvním TV speciálu.
Je to jeho první vystoupení v televizi za posledních 10 let.
Řekl nám, že je velmi nervózní.
Jestli ho mají lidi ještě rádi.
Nevěděli jsme, jestli Elvis vůbec vyjde ze šatny.
Vítejte v NBC…
Očividně pracuju v úplně jiné branži.
Ale něco vám povím.
Pokud nemáte strach, máte průšvih.
Když chcete být dobří,
jste vyděšení.
Je to velmi osamělý pocit.
Ten strach…
ze selhání
je tak skvělým motivátorem.
Strach z ostudy.
Všichni víme, jaké to je být před lidmi a kazit to.
A je to strašné.
ELVIS S ELVISEM PRESLEYM
„Jsou tu mladí lidé.“
NATÁČENÍ SPECIÁLU
„Nevím, jestli se jim líbí moje hudba. Asi mají rádi Beatles.“
„Líbí se jim Janis Joplin nebo Jimi Hendrix.“
„Po mě nikdo ani neštěkne.“
Ale něco na tom je,
když proti tomu bojujete, umožní vám to pokračovat.
Říkám tomu úzkost z očekávání.
Vzpomínám si
na začátek turné Born in the U.S.A. v Saint Paulu,
seděl jsem v zákulisí a do začátku zbývalo 10 minut,
a slyšel jsem, jak davy řvou.
Řvali jak blázni.
A já na to jen:
„Panebože.“
„Do čeho jsem se to dostal?“
Jdete na jeviště, které neznáte.
Produkci a režii dělají lidi, které opravdu neznáte.
A v jeden moment je vám to jedno.
Prostě tam jdete, a je vám to jedno, ať se stane cokoli.
Začalo mu to být jedno.
Víte? Přesně to se mu honilo hlavou.
Víte to. Přišel na to.
A pak tam prostě šel.
Šel tam, kam ho vedl osud.
ZÁBĚR 912 SCÉNA: ZAHÁJENÍ Č. 3
Žil jsem ve Woodstocku v New Yorku.
Další lidi z The Band tam byli a taky Bob Dylan.
A když jsme se doslechli o tom speciálu, že Elvis bude v televizi,
s Bobem jsme si řekli, že to omrkneme. „Schválně, jestli to v sobě ještě má.“
Jestli hledáš potíže,
PŮVODNÍ VYSÍLÁNÍ
tak jsi tu správně.
Jestli hledáš potíže,
podívej se mi do očí.
Narodil jsem se ve stoje
a odmlouval jsem.
Můj táta byl zelenooký horal,
protože jsem zlej.
Prostředním jménem Mizérie,
no, já jsem zlej.
Tak si se mnou nezahrávej…
V jídelně jsme měli velkou telku.
A táta byl v kuchyni, ale taky viděl na televizi,
z místa, kde seděl u stolu v kuchyni.
A já seděl u televize.
Znovuzrození Elvise Presleyho.
No, skoro jsem umřel hlady v Memphisu,
došly by mi peníze a štěstí…
Seděla jsem nahoře. Chtěla jsem to vidět.
…nasedám na přetížený vůz s drůbeží a jedu do Panama City.
Přišel na pódium a mě napadlo jen „Tý jo.“
Pořád to samý na všech nočních molech.
Pro chlápka s kytarou tu nemaj místo.
Nikdy jsem ho neviděla vystupovat. Bylo to vůbec poprvé a byla jsem ohromená.
„O tom to je?“
Ukázal jsem jim, jak má kapela znít, s tančícím kytarákem.
Ukaž jim.
Nejspíš jsem nechápal jak dobrý je, viděl jsem ho jednou, dvakrát.
Byla to revoluce nejen toho, jaký byl, ale i toho, jaký mohl být.
Jdi za tím davem lidí, skončíš na tanečním parketě,
a zamiluješ si tu nej pětičlennou kapelu z Mexickýho zálivu.
A kdo tu kapelu vede?
Copak nevíš, že to ten tančící kytarák?
Elvisovi to dalo šmrnc.
Pořád to měl v sobě.
Prošel vývojem, byl silnější.
Elvis pozvedl Elvise na novou úroveň.
Jedna věc mě napadla hned na začátku.
Že vypadá nejlíp za hodně dlouhou dobu.
Vyjde tam…
a vypadá jako ten nejhezčí chlápek na světě.
Vyleze tam a má na sobě ten koženej oblek,
a ty lícní kosti jako z nějaké řecké sochy.
Tak dobrou noc.
- Byla to dlouhá show. - Byla to dlouhá show.
Už je to mnoho let, co nebyl před lidmi,
a hrál hudbu.
Byly tam všechny vrstvy odloučení.
Co mám dělat teď, lidi?
Všechny ty nejistoty, které měl,
a hrozí mu, že bude všem pro smích.
Tohle má být neformální sekce show, kde omdlíme,
nebo uděláme, co chceme. Hlavně já.
Ano, ten chlapík v šílených kostýmech, co kroutí boky,
má úžasné vlasy, je velmi stydlivý,
velmi citlivý člověk.
Dneska tu není celá kapela, ale chceme…
Rádi bychom vám ukázali, jak jsme před 14 lety začínali.
A jak jsme tehdy zněli.
A tenhle chlápek po mé levici pro mě hrál na kytaru,
když jsme začínali v roce 1912.
Ta show neznačí jen návrat Elvise.
Na té show Elvis doslova dává kapelu znovu dohromady.
Tohle je Scotty Moore, můj kytarák.
Je to jeho kapela z dob, kdy zpíval country.
Je to skupina, kterou měl na Louisianské slavnosti.
S nimi hrál, když byl v Opry.
Tady je můj bubeník. Je ze Shreveportu v Louisianě.
Poznal jsem ho asi před 10 lety, DJ Fontana.
Dívali jste se na muzikanty, co se mají rádi,
kteří se jako skupina rozpadli, a vrátili se k sobě,
aby ještě jednou zachytili kouzlo.
Když jsme poprvé nahrávali, měli jsme kytaru, basu,
a další kytaru.
A takhle to bylo.
To je dobrý, mami.
To je dobrý.
To je dobrý, mami. Jakkoli to chceš.
To je dobrý.
To je dobrý, mami.
Jakkoliv to chceš.
Když sedí na těch židlích
s klukama a má publikum, které ho obklopuje,
je v takovém intimním prostředí,
vidíte, jak se dokáže spojit s lidmi.
Odjíždím z města, bejby. Odjíždím, jistý to mám.
Tak ti nebude už vadit, že u tvých dveří postávám.
To je dobrý.
Vypadal úžasně.
Zněl úžasně.
Úplně jste z toho cítili „Ach, můj tým, jsme zase spolu…
a jde nám to!“ Chápete?
Jdeme na to, zlato.
To je dobrý.
To je dobrý, mami.
Jakkoliv to chceš.
To je jen zjevení.
Víte, je to hudební zjevení.
Viděli jste neuvěřitelně vysokou úroveň jeho talentu.
Zpěv, neuvěřitelný,
a vážně hrál na kytaru,
poprvé jste viděli, že na ni hraje.
Byl to skvělý kytarista.
Jsme v televizi?
- Jsme v televizi? - Ne, jedeme vlakem do Tulsy.
V comebackovém speciálu z roku 1968
se mi líbilo Elvisovo „Bejby, co mám dělat teď.“
Je to taková zahřívací písnička, bluesová.
Má tam tu parádní kytaru
a je znát, že pro tohle byl zrozen.
Jo, bejby!
Jo!
Všechno, co ho tam dostalo, se teď vrací,
a všechno, co mu v tom překáželo, se rozplynulo.
Všechno.
Jo!
A pro něj to musel být velmi silný okamžik.
Znovu ožívá.
A nejspíš si uvědomuje:
„Já jsem Elvis Presley, sakra.“
Přinutila jsi mě dělat, cos chtěla, bejby, co mám dělat teď?
Mám něco se rtem.
Víš. Ne, počkejte. Mám něco se rtem.
- No… - Pamatujete si to, ne?
Mám pro vás novinku. Takhle jsem nafotil 29 fotek.
Hej, Elvisi. Co prst?
- Jo, to je jediný, čím jsem hýbal. - To jo.
Jednou na Floridě natáčela policie film, protože
PTA, YMCA, nebo někdo, si myslel, že jsem…
něco. A…
Říkali: „Kámo, on je blázen.“
Takže…
Přijela policie a natáčeli show.
Tak jsem se nemohl vůbec hýbat.
Mohl jsem hýbat jen malíčkem.
Po celou show.
To bylo to nejopravdovější, co kdy kdo od Elvise viděl.
Možná to bylo poprvé,
co kdy kdo skutečně viděl
opravdovou lidskou bytost Elvise Aarona Presleyho,
dítě z Tupela v Memphisu.
Tak jsem mu řekl, „Můžeš dělat, co chceš.“
„Můžeš dělat cokoli, bejby.“
Řekl jsem…
Jedna na prachy, druhá na show,
třetí, připrav se, kočko, jeď!
Ale nešlapej mi na moje boty.
Dělej si, co chceš, ale vyhni se mým botám.
Do toho!
Můžeš mě srazit. Šlapat po mě.
Pomlouvat mě všude kolem.
Dělej, co chceš,
ale pozor si dej, na moje boty mi nesahej.
Na moje boty mi nešlapej.
Dělej, co chceš, ale na moje boty mi nesahej.
Podpal mi dům, auto ukradni.
Vypij mi bar…
Proboha.
Byl jako tygr.
Zlato na mý boty mi nesahej…
Předváděl se a dělal to svoje, byl sexy,
bylo to jako reinkarnace.
Pozor, bejby, pozor.
„Za něj jsem provdaná?
Pane jo. Kde jsem byla?“
Panečku, byl úžasný.
Měl tak lesklé vlasy, a mířila na něj světla.
DIVAČKA
Zářil jako…
Nevím, jak vypadá Bůh, ale rozhodně vypadal božsky.
Jen do toho.
Byla tam elektřina.
Bylo to dechberoucí.
Dělej, co chceš, ale na moje boty mi nesahej.
Pamatuju si na pár holek, jak z něj zbláznily.
A říkaly: „To bychom do něj neřekly!“
Netušila jsem, že má takové charisma.
Nevěděla jsem, že je tak sexy.
Jak se vám to zatím líbí?
Slyšela jsem ty komentáře a překvapily mě.
Jo, teprve ho poznávaly.
Ale tohle jsme zažívali, když se poprvé objevil.
A uvedl písničku jako: „Tady je další z mých hitů.“
„A tady je další.“ To bylo fajn,
ale v jednu chvíli zazpívá píseň „Trying to Get to You.“
Trying to Get to You.
Šlo o doprovodnou píseň k jedné staré nahrávce.
A on ji vyzpíval do nebe.
Bylo to nádherné.
Cestoval jsem přes hory,
a přes údolí též.
Jel jsem dnem i nocí,
běžel bez zastavení.
Bejby, snažím se dostat k tobě.
Od chvíle, co jsem tvoje dopisy čet…
Bylo to fenomenální. Protože byl tak volný.
nic už mě nedrželo…
a nebránilo mi dostat se k tobě.
Všechny ty roky byl zastrčený ve filmech kvůli plukovníkovi.
Ale to vůbec nic neznamenalo…
Ale když ho tehdy pustili na jeviště, došlo vám to.
„Jo, v tím černém koženém kostýmu fakt válíš.“
„Pokračuj, bratře.“
Když byla nejtemnější noc,
zazářil jasným světlem,
když jsem se snažil k tobě dostat…
A divákům se to líbí, A on má konečně to,
co miluje to byl důvod toho všeho.
Nešlo o peníze. Ty jsou fajn.
Protože ho rozzáří. Vždycky ho rozzářily už od dětství.
Správce má večírek v okresním vězení,
pozval vězeňskou kapelu a všichni začnou výt.
Kapela na to skočí, a kostrou hejbni hned,
měli jste je vidět, jak to vězňům nandali.
Tady dělá starého Elvise, očividně zažívá nostalgii.
Dělá starého a nového Elvise zároveň.
Pavouk Murphy hrál na tenor saxofon, Malý Joe zas pískal…
Vidíte starého Elvise, toho z roku 1968, a budoucího Elvise.
Všechny bicí měl fialový gang.
Hrajem rock,
všichni pojďte hrát rock.
Všichni v celém bloku
tančili na vězeňský rock.
Hledal způsob, jak sám se sebou žít.
V tom speciálu podle mě hledal své místo.
Bugsy koukne na Shiftyho, řekne „Nix, nix,
chci tu chvilku pobejt a dát se dohromady.“
Když lidé mluví o Elvisovi, nebo o zklamání z jeho obratu v kariéře,
říkají: „Nešel dost tam, kam ho vedl osud.“
A v ten večer šel přesně tam, kam ho vedl osud.
A potkal se s ním.
Tančím na vězeňský rock.
Tančíme na vězeňský rock.
Jo, tančíme,
na vězeňský rock.
Ve speciálu z 68. vidíme prostě mistra při práci.
Ale takový byl Elvis každý den.
Nikdo nebyl prozíravý na to, aby Elvise natáčeli každý den.
Kdyby byl někdo chytrý prozíravý,
natočili by 50 dalších speciálů, protože o těch by se taky mluvilo.
Takový je Elvis každý den.
Nemá jen svůj den.
Takový je ten chlapík každý den.
Sedíme tu a soudíme, jak zvládal normální život.
Tlak manželství,
otcovství, slávy,
kraviny plukovníka Toma Parkera.
Ale doprostřed toho všeho jako by udeřil blesk.
A nezbývá nám než projít si ty kousky.
Kéž by toho bylo víc. Proč toho není víc?
Všechny velké příběhy showbyznysu musí mít
víc než jeden akt.
Ty skvělé mají tři akty.
A tenhle speciál mu dal třetí akt.
A všichni víme, kde to skončilo,
ale na začátku to bylo super.
Pro Elvise Presleyho si přeju, je to zvláštní přání,
ale přeju si, aby s ním lidi měli soucit.
Děláme ze slavných lidí objekty.
Tohle byl člověk.
Člověk, který byl vyděšený,
ale šel s kůží na trh.
Mám radost, když ten speciál vidím, protože
se konečně postavil sám za sebe.
PŮVODNÍ VYSÍLÁNÍ ZÁVĚR
Určitě jsou jasnější světla
někde…
Elvis pro většinu lidí představuje tragickou postavu.
Všichni víme, jak to skončí.
Jestli můžu snít o lepší zemi,
kde všichni moji bratři jdou ruku v ruce,
Řekni mi, proč…
Když se dívám na speciál z roku 68, představuju si, že…
To bylo ono.
Odešel z jeviště a byl šťastný.
Musí být mír a porozumění
někdy…
Protože to, co tu noc uvidíte, je jediná příležitost,
kdy se Elvis Presley úplně sám rozhodl, kým chce být.
Jestli můžu snít o teplejším slunci,
kde všem svítí naděje,
řekni mi proč, ach proč…
Proč se to slunce neukáže?
Ten speciál byl nejblíž splnění jeho snů,
ve kterých je opět před mikrofonem.
Jsme ztraceni v oblacích,
příšerně leje.
Jsme uvězněni ve světě,
který trápí bolest.
Ale dokud má muž
sílu snít,
vykoupí svou duši
a poletí.
Elvis je dnes připomínán jako jeden z nejvýznamnějších amerických talentů.
Hluboko v srdci se mi chvěje…
A je to proto, že byly chvíle,
kdy ho lidé viděli.
A největší z těch momentů
byl ten večer na pódiu v Los Angeles.
Tam venku ve tmě
je vábivá svíčka.
No jo.
A dokud myslím, dokud chodím,
dokud stojím, dokud mluvím,
dokud sním,
nechte můj sen,
ať se splní.
Teď hned.
Nechte mi splnit si sen, teď hned.
Ou jé.
Děkuju. Dobrou noc.
Comebackový speciál se vysílal 3. prosince 1968.
Byl to nejlépe hodnocený pořad NBC za celý rok.
Sledovalo ho 42 % amerických televizních diváků.
Po roce 1968 se Elvis věnoval jen živým vystoupením.
Odehrál dalších 361 koncertů před svou smrtí v roce 1977.
Bylo mu 42 let.
Překlad titulků: Alena Novotná