Downloaded from YTS.MX
I JUNI 1968 BEGYNDTE ELVIS AT ØVE SIG TIL DEN FØRSTE LIVEOPTRÆDEN I OVER SYV ÅR.
Official YIFY movies site: YTS.MX
HAN HAVDE IKKE INDSPILLET ET TOPTI-HIT I FEM ÅR.
HANS KARRIERE SOM ENTERTAINER
VAR I FARE.
Hele hans fremtid stod og faldt med den special.
"ELVIS" MED ELVIS PRESLEY
Elvis var på sin karrieres laveste punkt og lavede film, han ikke ville lave.
Han havde ikke stået på scenen i syv år.
I ved, hvad vi er her for, ikke? The Elvis Presley Special.
The'68 Comeback Special ville vise ham,
om han stadig havde et publikum som kunstner.
Hvis Elvis ikke gav karrierens bedste præstation, var løbet kørt.
Da Elvis først kom på scenen,
var det en åbenbaring.
Hans look i hans unge dage var så sejt, som det overhovedet kan blive.
Men det blev til noget andet i 60'erne.
Han lavede musik, der ikke var så god som den, han lavede i starten.
Han lavede film, som ingen troede på.
Jeg giver en kæmpestor steak.
Han balancerede
mellem "Jeg er den ægte vare",
eller "Jeg kan ikke længere".
Nu må vi se, om han virkelig er tilbage eller ej.
Vi må se, hvad han er gjort af.
Lige før de kommer på scenen,
kaldte Elvis instruktøren ind i omklædningsrummet
og sagde: "Jeg kan ikke gå derud. Jeg kan ikke."
INSTRUKTØR
Og publikum kom ind.
Glenn?
Begynder vi?
I ved I, hvorfor er vi her, ikke?
Og instruktøren siger: "Hør, Elvis,
Du skal gå derud." Elvis havde læderjakken på.
Instruktøren siger: "Hør lige her.
Gå derud, og hvis du ikke kan lide det, siger jeg, at båndene blev ødelagt."
Og han giver ham et skørt løfte.
Så går Elvis derud.
Han vidste, hvad der stod på spil.
Og hvis det var en fiasko, var løbet kørt.
Det kunne ødelægge hans karriere. Og det vidste han.
Velkommen til NBC og The Elvis Presley Special.
Det kan I gøre bedre. Jeg siger det igen, og jeg vil høre jer.
Velkommen til NBC og The Elvis Presley Special!
Og her er Elvis Presley.
Jeg skal gøre det før eller senere, så jeg kan lige så godt komme i gang.
Lad os gøre det igen. Jeg missede det.
Elvis klokker i det, og de må begynde forfra.
Og han er virkelig nervøs. Han sveder tran.
-Okay, vi er klar. -Min dreng.
De burer mig inde.
Det er svært at huske, når du ser ham,
at han engang var Kongen.
Hvor længe skal jeg stå her? Er vi klar?
Det er pinligt at stå herude, Steve. Jeg må gøre noget.
Det er chokerende, fordi han er så nervøs. Han er så tydeligt usikker.
Så overvældet af det store øjeblik.
Okay, er du klar?
Nej, men vi prøver.
Hvem det end var, der stod på denne scene,
var kun en skygge af rockstjernen, som blot ti år før
skræmte hele USA.
Vi fik en kontrakt på syv år med Paramount.
Og pludseligt var det væk. Det var som en drøm.
PRESLEY TIL SESSION
Sig noget til dine fans.
Har du en særlig besked til dem?
Og så blev jeg meget modløs.
Og her er Elvis Presley!
For nyligt indspillede en ung mand fra Memphis, Tennessee
et nummer hos Sun Records.
Han er kun 19 år. Elvis Presley, lad os give ham et bifald.
Jeg har altid holdt af musik. Min mor og far elskede at synge.
Da jeg var tre, fire år,
slap jeg fri i kirken og gik op til koret og klappede i takt.
Du skal huske på, at dengang var musik meget adskilt.
Vi lyttede kun til sort musik. Det var rhythm and blues,
B.B. King, Little Richard.
Hvide mennesker spillede Pat Boone og McGuire Sisters.
Vi var ikke interesserede i den slags musik.
Amerika var meget bange for, af sort kultur inficerede
hvide børn.
Og her kommer Elvis, som tog musikken og dansen,
han så i juke joints i sin ungdom i Mississippi og Memphis,
den musik, han elskede, og satte den på scenen.
Det gav os vores egen musik, der ikke var vores forældres musik.
Det var farlig musik, fordi det ikke var vores samfunds musik,
især i sydstaterne. Det var bare tabu.
Dengang sang Elvis mest covere af sorte musikeres numre.
Elvis var fra Sydstaterne, så han ville omgås med sorte.
Jeg spurgte: "Hvordan begyndte du at elske sorte menneskers musik?"
Han sagde, han tog ud til sorte kirker
og stod ved vinduerne og lyttede til deres musik.
Han var et godt eksempel på at vise, hvad der sker,
når du sætter musik, der kommer ned fra bjergene sammen
med musik, der kommer op ad Mississippi-floden, og hvor det mødes.
Og de eksploderer, og det blev rock and roll.
Ingen hvide sang sådan eller opførte sig sådan på scenen.
Vi syntes, det var sjovt, fordi vi sagde:
"Han prøver at være sort."
Men det gjorde han ikke. Sådan var han bare.
Det var kontroversen, alle havde på det tidspunkt.
For hans fans ville ikke have, at han var sort.
Jeg tror ikke, de indså, det var den slags sang, han sang.
Men vi sorte musikere og sorte sangere kunne kende forskel på Elvis
og de andre hvide sangere, der kom frem dengang.
Verden prøvede at forhindre os i det og holde os adskilt.
Men musik adskiller os ikke. Den bringer os sammen.
Elvis var en ambitiøs musiker.
Han var også et barn, der voksede op i fattigdom,
hvis største frygt var at blive fattig igen.
Hans to største drifter er at få mest muligt ud af sit talent
og aldrig nogensinde blive fattig igen. De ting kæmpede mod hinanden hele livet.
OBERST TOMS SHOW HOVEDINDGANG
De fleste af Elvis Presleys samtidige musikere
er nu blot fodnoter i rock and roll-historien.
Det er, fordi de ikke havde det, Elvis Presley havde:
Oberst Tom Parker, branchens mest drevne manager.
Da Obersten så på Elvis,
så han et stort, skinnende idol, som Amerika ville tilbede.
Og da Elvis så sig i spejlet, så han B.B. King.
De to versioner af samme person kunne aldrig eksistere side om side,
Og Oberstens Elvis
dræbte den anden Elvis.
Elvis og Obersten begyndte at samarbejde i 1955,
da Elvis var ude på turnéer for at promovere sine Sun-singler,
og Obersten var manager for Hank Snow.
Og de kom på turné sammen,
og Obersten kunne se, hvad Elvis stod for og publikums reaktion,
og hvor talentfuld han egentlig var.
Næsten med det samme begynder han
at finde ud af, hvordan han overtager som Elvis' manager.
Obersten havde arbejdet i et tivoli.
Han så Elvis som en vare.
Han så ham som en dims, han kunne sælge til USA.
Elvis syntes, Obersten var et geni.
Han var et geni til at sælge.
Han var en genial showmand. Han var en genial tivolimand.
Han havde fremragende underholdningsidéer.
Da Obersten mødtes med Elvis og talte med ham om
tv-eksponering, om film…
Det var sådan, Obersten overtog. Elvis var ikke 21 år endnu.
Jeg var ikke kendt, før Oberst Parker blev min manager.
Og så kom jeg i tv, og så begyndte jeg at blive kendt.
Elvis Presley, her er han.
ELVIS' FØRSTE TV-OPTRÆDEN 28. JANUAR 1956
Obersten kan sammenfattes i én sætning.
"Sidste år havde min dreng for en million dollars talent.
I år har han en million dollars."
Det er Oberst Tom Parker i en nøddeskal.
Han opfandt de varer, vi kender i dag.
Det var Obersten, der satte Elvis på alt.
De eneste varer, der fandtes indtil da, var med Mickey Mouse.
Han førte det skridtet videre.
Ingen kan benægte, at denne musiker, om de kan lide det eller ej,
har enormt meget energi og talent.
Elvis Presleys navn bliver kendt på den ene eller anden måde.
Da Elvis optrådte på The Ed Sullivan Show,
vidste jeg, jeg så noget, som måske ikke var set før.
Det var en ny type menneske. En mand fra det 20. århundrede.
Jeg var et barn, og musikken gjorde mig begejstret.
Det ramte mig dybt, selv i den unge alder,
den klare seksualitet i hans fremtræden,
måden han redte sit hår på og hans makeup…
Han havde makeup på i 1956.
Efter jeg så Elvis, fik jeg mor til at køre mig i Mike Diehls musikforretning.
Jeg lejede den guitar og kom hjem
og jeg lugtede til dem, rørte den og mærkede den.
Og larmede, men kunne ikke spille.
Der var en masse ting, man ikke havde indset før,
som han åbnede døren for og gav en mulighed for
at være den, man faktisk er.
Man skulle ikke følge reglerne.
Man kunne bryde reglerne.
Jeg spurgte mor: "Kan du huske, da Elvis Presley var i tv?"
Hun kommer fra en god, irsk katolsk familie.
Hun sagde: "Det var ækelt."
Jeg var virkelig skuffet. "Mor, det er Elvis."
"Jeg kan ikke lide det."
Hans ben, der bevægede sig sådan, var ikke
skabagtigt. Det var ikke en sej dans, han fandt på. Han kunne ikke lade være.
Folk vil vide, hvorfor jeg ikke kan stå stille, når jeg synger.
Jeg ser på publikum og lytter til dem. Vi kommer alle af med noget.
Ingen ved, hvad det er.
Vi slipper af med det, uden nogen kommer til skade.
Da han er med i The Ed Sullivan Show i september 1956,
har han allerede været i landsdækkende tv ti gange og…
Og det er virkelig Milton Berle-shows, der skaber kontroversen.
Jeg prædiker mod rock and roll-musik, fordi, jeg ved, hvad det gør ved en.
Og jeg kender den onde følelse, man føler, når man synger det.
ELVIS (PELVIS) PÅ ED SULLIVAN SHOW
Jeg hader øgenavnet "Elvis the Pelvis".
Det er et af de mest barnlige udtryk, en voksen har sagt, "Elvis the Pelvis",
men hvis de vil kalde mig det, kan jeg intet gøre.
Jeg må bare acceptere det.
Nu er hovedårsagen til kritikken af Elvis Presley,
at han er blevet et sexsymbol for teenagepiger.
De er vilde med ham.
Hans selvtillid, som er brændstoffet til hans seksuelle karisma,
var det, der skræmte Amerika.
Presley er populær blandt teenagere,
blandt andet fordi forældre ikke kan lide ham.
Hvis forældre holder op med at kritisere ham, forudser jeg,
at Elvis Presleys stjerne vil falde lige så hurtigt, som den steg.
Elvis var meget anderledes, fordi
han ikke var en fyr, der gennem sin musik gav en hele billedet.
Man skulle se ham.
Elvis Presley!
Hvad siger I så? Jeg elsker ham.
Herligt. Spil nu.
Hollywood var det store mål dengang, hvis man ville være berømt.
Det virkede for Frank Sinatra, Bing Crosby og Dean Martin.
Det var naturligt at se på, hvornår det ville ske.
Det var ikke, om det ville ske, men hvornår.
Fjern din hånd, mr. Fields.
Hvorfor sludrer du sådan med damen, knægt?
Vi mødtes i Paris i fjor gennem kongen af Frankrig.
Elvis var besat af seriøst skuespil.
Han forgudede James Dean,
og han ville virkelig gerne være som Dean og Brando.
King Creole blev faktisk først tilbudt til James Dean.
Det var derfor, han slog til.
Jeg syntes bare, Elvis var sjov at se.
Han havde muligheder i film.
KING CREOLE ER PRESLEYS BEDSTE
Jeg kom til Hollywood og lavede fire film. Alt skete på kort tid.
Og så da det gik godt, blev jeg indkaldt til soldat.
Pludseligt var alt væk. Det var som en drøm.
Bang.
Jeg sværger…
24. MARTS 1958
…oprigtig tillid og troskab
til Amerikas Forenede Stater.
Til Amerikas Forenede Stater.
Tillykke, I er nu i hæren. I er alle menige.
Hans lukrative karriere som rock and roll-konge bliver nu afbrudt.
Elvis Presley skal tjene på Fort Chaffee, Arkansas.
Uncle Sam skåner ingen, og de elskede bakkenbarter,
som var hans varemærke, bliver ofret for militær ensartethed.
Elvis Presley, menig Elvis Presley fra den amerikanske hær
skal afsted til Tyskland i dag.
Han var på toppen af sin karriere.
Det sidste, han ville, var at gå i hæren.
Det var trist.
Jeg husker Elvis, da han går om bord på skibet
med en køjesæk på ryggen
og siger farvel til alle fansene, da han skal til Tyskland.
Selvom der ikke var krig…
Når man tænker på Tyskland i 50'erne, var det verdens værste sted at tage til.
Dette er historien om den amerikanske hærs rolle.
Opgaven? At holde den kommunistiske bølge tilbage i Tyskland og i det frie Europa.
Det er et privilegium at være i Europa. Det har jeg længe set frem til.
Jeg er bare ked af,
jeg ikke kan give koncert, mens jeg er her,
men jeg glæder mig, til min tid i hæren er forbi.
Jeg vil meget gerne komme tilbage på en almindelig turné i Europa.
Tak, mr. Presley. Vi ønsker Dem et behageligt ophold i Tyskland.
Mange tak.
Arrivederci. Nej, det er italiensk.
Jeg mødte Elvis i Tyskland.
Min far var i luftvåbnet, og han var udstationeret derovre.
Der var et sted, der hed Eagles Club,
og jeg sad i Eagles Club om eftermiddagen.
Der var jukeboks. Dengang spillede vi plader.
Og jeg skrev til min ven, at jeg hadede at være der.
Jeg savnede dem rigtig meget.
En fyr kom over og præsenterede sig og sagde: "Skriver du til dine venner?"
"Ja, vi ankom for tre uger siden."
"Kan du lide Elvis?"
Jeg sagde: "Ja, hvem kan ikke lide Elvis?" Han sagde: "Vil du møde ham?"
Derhjemme sagde jeg til min far: "Jeg mødte en i Eagles Club.
Han spurgte, om jeg ville møde Elvis."
Det gik slet ikke godt,
fordi far ikke var fan af ham, og det var mor heller ikke.
Og jeg troede kun, det blev en gang.
Jeg troede aldrig, jeg ville blive inviteret igen.
Vi tog derover den lørdag.
Der var et glas oven på klaveret,
og mens han synger, rocker han som Jerry Lee Lewis.
Jeg ser det og siger: "Gud,
det smadrer ud over det hele. Og da det begyndte at falde,
tog han det og kiggede op, som om det var et trick.
Hæren var slet ikke ham. Det var meget fremmed.
Og han er alene, og normalt har han folk omkring sig.
Han havde sine gutter omkring sig, før han gik i hæren.
Så han var alene for første gang.
Det lød, som om han havde brug for en at tale med.
Og Elvis fortalte mig alt. Han havde lige mistet sin mor.
Det var ikke kun at miste en mor, men en ven, en kammerat,
en at tale med. Jeg kunne vække hende når som helst.
Hvis jeg var bekymret, stod hun op og prøvede at hjælpe mig.
Elvis og Gladys' forhold var meget nært fra starten.
De boede i en meget fattig del af Tupelo. Hun prøvede altid at forbedre deres liv.
Og samtidigt kommer Vernon i fængsel for at forfalske en check.
Så i meget af Elvis' barndom
var det kun ham og Gladys, og Gladys arbejdede hårdt for
at købe mad og tøj og få ham i skole.
Hun var hans støttemekanisme for presset,
stressen, alt, der foregik med karrieren.
ELVIS PRESLEYS MOR BUKKER UNDER FOR SYGDOM
Jeg havde medfølelse og havde meget ondt af ham,
fordi han var langt væk og mistede en mor, han var så tæt på.
Det er sådan, vi fandt sammen.
Og han var meget nervøs for,
om han stadig ville være i branchen og endda synge igen.
Han var væk ret længe, og han troede, at mange af fansene ville glemme ham.
En anden ville komme frem, en ny.
Sig noget til dine fans. Har du en besked til dem?
Ja, det har jeg. Jeg vil gerne sige,
at selvom de ikke får mig at se i et stykke tid,
så håber jeg, de husker mig.
Og jeg vil glæde mig til at komme tilbage og underholde igen, som jeg gjorde.
Elvis…
Han var meget følsom og usikker.
En lille dreng, der skammede sig over sin far og deres fattigdom
og det, der skete med moren. Han ville ordne alt
og gøre det godt og ville altid glæde folk.
Han var en utrolig pleaser.
Det gjorde ham så karismatisk på scenen, men det var også hans akilleshæl.
Det er at ville have masse-kærlighed.
Men jo mere man får, jo større bliver behovet.
Da han var i hæren,
begyndte det vist at tære på ham at leve uden publikums kærlighed.
Normalt når en kunstner var stor,
og de gik i hæren og var ude af syne i et par år,
kunne de aldrig genoprette karrieren.
Elvis var aldrig ude af syne.
Det vigtigste, Obersten gør, før Elvis går i hæren,
er, at han får ham til at indspille en masse materiale.
De har store hits, mens Elvis er i Tyskland.
Så hvis man ikke var opmærksom på de nationale nyheder,
og hvad Elvis rent fysisk lavede,
ville man tro, han udgav plader.
Før han tog til Tyskland,
var han stadig
oprøreren.
Og her var han som en infanterist,
der var vågen hele natten på patruljer.
Og fik forfrysninger i sneen.
Obersten skrev breve for igen og igen at forklare, at han promoverede pladerne.
FOR AT MINDE HANS FANS OG ANDRE OM HAM, MENS HAN ER I HÆREN
Han sagde, han havde lavet endnu en aftale om en film.
"Jeg lavede en aftale til om to film til."
Jeg vil sige, at når jeg er ude af hæren,
glæder jeg mig til at fortsætte, hvor jeg slap, da jeg kom i hæren.
Du må virkelig nyde det, du lavede, før du kom i hæren.
Ja, det gør jeg.
Det var faktisk det sværeste ved hele militærtiden.
At være væk fra det.
At være væk fra fansene?
Bare at være væk fra showbusiness. Det var det sværeste af alt.
Jeg tænkte på fortiden og grundede over fremtiden.
Der var ingen rockmusiker,
der havde en etableret karriere på 20, 30 år, man kunne se på.
Det menneske fandtes ikke.
Alles idé om succes var Sinatra. Sinatra havde en utrolig karriere.
Og den slags entertainere, de var toppen.
12. MAJ 1960
The Frank Sinatra Timex Show, "Velkommen hjem, Elvis."
Det jeg bed mærke i, som er et meget snedigt træk,
er, at han bydes velkommen hjem i en stor special af Frank Sinatra.
Elvis, det er en "velkommen hjem"-gave. De to år, du mistede i hæren.
Når jeg tilbage, indser jeg, at du måske ikke gik glip af så meget.
Faktisk mistede du vist kun dine bakkenbarter.
Hvad ville I sige, hvis jeg sang en sang til nu?
Det er et meget klart øjeblik,
hvor Elvis bliver optaget i klubben.
Frank fortæller landet: "Han er en god dreng.
Han tjente sit land i hæren. Han er hjemme nu."
Men samtidigt opgiver Elvis noget.
Fordi for at komme ind i klubben
skal du også opgive: "Denne mand er farlig.
Han er en trussel.
Min datter kunne stikke af med ham." Det er slut.
Det er ligesom et forlig.
Sinatra bliver kaldt bestyrelsesformanden, fordi han driver showbusiness.
Han betragtes som den mand, der kan velsigne visse mennesker:
"Se, vi er sammen og synger hinandens sange."
Det er smukt.
Elvis, nogle stationer spiller ikke rock and roll.
Hvad mener du om det,
og hvad sker der med dig, hvis rock and roll dør?
Hvis rock and roll døde helt ud,
måtte jeg lave noget andet med musik. Måske…
…opera. Jeg ved det ikke rigtigt.
Da Elvis var i hæren,
hørte han meget europæisk musik, og han elskede især Mario Lanza.
Mario Lanza var operasanger.
Jeg tror, det er der, denne krydsbefrugtning sker.
Elvis ændrede sin musikstil og stemme. Han begyndte at tale anderledes.
Elvis bliver virkelig alvorlig efter hæren, med stor sang.
Han kan næsten komme op i opera-tonelejer.
Lige efter han er tilbage fra hæren, får Obersten ham i studiet igen.
De indspiller noget, der er mere voksent.
Sagen med Elvis som musiker er, at han havde hits i alle genrer.
Lyder han som Elvis i alt? Ja. Hvordan gør man det?
MUSIKER
Han ændrede sig ikke.
Han får genrer til at bøje sig efter ham, ikke omvendt.
Det er kernen i hans store talent.
Elvis kommer hjem og optræder til et show.
Det er en Pearl Harbor velgørenhedsorganisation.
Se, her kommer han! Mine damer og herrer,
det ser ud, som om… Det er Elvis Presley!
MINDEINDSAMLING 25. MARTS 1961
Han går på scenen, og han er bare karisma personificeret.
Det var højdepunktet for noget.
Man ville tro, det var relanceringen, og i stedet var det enden på noget.
Han gik af scenen
og gik ikke på en scene i syv år efter det.
Du tror ikke, rock og roll er ved at dø?
I 1956, da jeg startede, hørte jeg det samme.
Rock and roll er ved at uddø.
Jeg siger ikke, at det ikke sker. Den kan uddø i morgen. Jeg ved det ikke.
Gid jeg gjorde.
Elvis blev ved med at ringe ud af det blå.
Han følte sig tryg ved at tale med mig og udtrykke sin frygt.
Hvad han foretrak.
Jeg havde ingen mediebevågenhed, da jeg datede ham.
Han talte om Oberst Parker.
Han forlod sig på, at Oberst Parker tog sig af ham og fik ham med i film.
Og han håbede på større muligheder
for at medvirke i de film, han ville være med i.
Mere seriøst, noget godt, han følte en forbindelse til.
Efter hæren lavede Elvis et par film uden sang, og ingen så dem.
Elvis Presley i sin mest dramatiske rolle som halvt indianer i Flaming Star.
Splittet mellem loyalitet til to lejre og en kamp for at redde dem.
Flaming Star, dramatisk dynamit.
Det var en god film.
En rigtig god film, men han sang ikke, og han fik ikke pigen…
MEDSPILLER
…og han døde, så du ved nok, hvad hans fans syntes om det.
De hadede det.
Og Obersten brugte det til at sige: "Lad os omgive dig med en masse piger,
give dig fedt tøj på,
du synger mange sange
og holder plottet let og luftigt, så flest muligt køber billet.
Du tjener flot." Og det gjorde de.
Og det er nok begyndelsen på korrumperingen af ham.
Og da havde han en kontrakt på fem år med musicals.
Folk ville se ham synge.
Vi tager tilbage til Hollywood for at begynde på filmen på Paramount.
På Paramount for Hal Wallis.
To, tre film i år. Han får meget travlt.
De udgav Blue Hawaii.
Filmen er et utroligt stort hit.
Men der sker noget andet, som virkelig gavner Elvis' bankkonto
og i sidste ende næsten kvæler hans kreativitet.
Det er, at soundtracket er nummer et i 20 uger.
Et stort hit. Man kan sige, hvad man vil om Oberst Parker,
men han er en skarp forretningsmand. Og han indså straks:
"Hvis vi udgiver film, hvor Elvis synger til unge kvinder,
der ikke har meget tøj på, og vi udgiver et soundtrack til dem,
så promoverer de hinanden." Så det var nu formlen.
Det er en strandfest. Kom nu.
Og de gjorde det bare igen og igen og igen.
Og som med alle stoffer bliver man mindre høj for hver gang.
Fra et forretningsperspektiv, som Obersten kun er interesseret i,
er filmene elendige,
men forretningen Elvis er bedre end nogensinde.
Han så mere og mere kunstig ud i de film.
Jeg kan ikke være to steder samtidigt.
Elvis' hår i de film var på et tidspunkt, ligesom candyfloss, de sprayede sort,
og så lakerede de det.
De penslede det med yakokse-smør.
Han er ikke ægte. Han er ikke et ægte menneske længere.
Baggrunden bag ham er ikke ægte.
Intet er ægte.
Oberst Parkers plan virker. Han tjente mere end Steve McQueen.
Han tjente mere end Gregory Peck og mere end Cary Grant.
Han var den bedst betalte filmstjerne i Amerika.
De betalte astronomiske beløb. Men Obersten indså,
at jo mere de kunne få, desto billigere kunne filmene laves.
Jeg lavede mange film på kort tid, og de blev meget ens.
Jeg læste fire, fem sider, og jeg vidste,
at det bare var en anden titel med 12 nye sange i den.
Sangene var gerne middelmådige.
De holdt endda op med at skrive ny musik. De brugte gamle sange
og lavede et plot i en fart.
Han lavede disse plader med sange, som ingen andre ville have,
fordi kravet for at være i en Elvis-sang var, at Oberst Parker udgav den.
De var skamløse pengemaskiner.
De havde en plade, hvor Elvis poserer med RCA-hunden,
som sidder oven på et kasseapparat. Det er skørt.
Manuskripterne og sangene bliver værre, indtil Elvis laver film på tre uger
med én optagelse, og han synger: "Jens Hansen havde en bondegård."
Du godeste.
-Pinligt. -Ja.
-Det er en forbrydelse. -Ja.
Det er en forbrydelse.
At sætte ham i den situation og synge den sang.
Det gjorde ham til grin, og det vidste han.
-Ja. -Han vidste det.
Hvornår flyttede du ind på Graceland?
Det var i 1963.
Han blev meget vred.
Jeg så ham smide manuskripter gennem stuen.
Frustration, vrede.
Han vidste ikke, hvor hans karriere ville føre hen.
Det var ikke de roller, han ville have.
Hollywoods billede af mig var forkert, og jeg kunne ikke gøre noget ved det.
Jeg var i vildrede. Jeg følte mig forpligtet til ting, jeg ikke troede på.
Jeg havde intet at skulle have sagt.
Jeg havde ikke det sidste ord om manuskriptet.
Hvilket betyder, at jeg ikke kunne sige: "Det er ikke godt for mig."
Og jeg blev derfor meget modløs.
Lige meget hvad de havde betalt mig, havde jeg ikke følt mig tilfredsstillet.
Første gang jeg hørte ham sige nej…
ELVIS' VEN
…var her i Bel Air.
Han ser på et manuskript, og han kaster det ind i væggen.
"Jeg laver ikke flere af de her."
Inden for få timer
var pladeselskabet der
og William Morris.
Studiet var der og Oberst Parker.
"Hvis du ikke gør, som der står i kontrakten,
kommer du ikke til at lave noget."
Han havde intet valg.
Ikke rigtigt.
Han skulle indfri kontrakten.
Man kunne endda se det fysisk.
Det bekymrede mig så meget, at jeg blev fysisk syg.
Jeg blev frygteligt syg.
Uanset hvor stor Elvis blev, er han stadig fyren, der voksede op
i en tjærepap-hytte.
PRESLEYS FØDESTED
Der er altid en, der siger: "Du er ikke langt fra at ryge tilbage."
Hvis Elvis gik op i penge, hvor spildte han dem så?
Elvis var legendarisk for at ødsle.
Det handlede ikke om penge.
Kvotienten er ikke penge i forhold til det, du vil opnå.
Kvotienten er: "Du bliver forladt."
Penge er et udtryk for, at folk kan lide dig.
Det er frygten for at blive forladt, de udnytter.
Obersten havde en utrolig evne til at påvirke Elvis' usikkerhed
og behandle ham som et barn.
Han følte altid,
at han skyldte Obersten sin karriere, og jeg tror, det var svært for ham
at sige: "Jeg vil stå alene her
og træffe mine egne beslutninger."
Elvis' nærmeste samarbejdspartner
var en, der ikke forstod ham.
Det var tragedien ved deres forhold.
Der var ingen, der fortalte Elvis, hvor god han var.
På en dyb nok måde.
Forestil dig at have alt det talent og være sådan en revolutionær musiker.
Og have en verden, som ikke forstår dig,
der dybest set synes, du er lidt af en klovn.
Når man ser på Elvis' karriere gennem 60'erne,
ser man en musiker, som er isoleret fra alt, der nærede ham.
Det er en fyr, der
var født til at optræde for folk.
Nu er han isoleret.
Elvis havde været farlig nok
til at genkende fare, når han så den.
FORFATTER
Han så Rolling Stones. Han så The Beatles.
Han vidste, hvad de fik USA til at føle, fordi han havde fået USA til at føle det.
En psykiater sagde, I blot er fire Elvis Presley'er.
Det passer ikke.
På alle skilte er der heltedyrkelse,
der minder om Elvis' og Sinatras storhedstid.
I 1964 sker der store forandringer.
Alt ændrer sig. Frisurer og tøj ændrer sig.
Pludseligt gør Beatles alle irrelevante, og så skal alle indhente dem.
Du godeste. Jeg lyttede også til Beatles.
Jeg lyttede til Mick Jagger. Han kom ind som Elvis.
Han hoppede rundt. Jeg sagde: "Hvad pokker?"
Musikken ændrede sig.
The Beatles kom til vores hus i Bel Air. Det var en sjov aften.
Da de kom ind, var de så nervøse.
Elvis satte sig på sofaen.
John Lennon og Paul McCartney stirrede bare på ham.
De sagde ikke et ord. De så bare på ham. De var så nervøse.
Og Elvis sagde: "Hvis I ikke vil snakke…" Han tændte tv'et.
De var så betaget af ham.
Jeg kan huske, jeg så dem, og vi begyndte at snakke, og John sagde:
"Jeg havde ikke mod til at fortælle Elvis det,
men vil du sige det?"
Han sagde: "Kan du se de bakkenbarter?" "Ja."
"Jeg blev nær smidt ud af gymnasiet, fordi jeg ville ligne Elvis.
Og vi ville ikke være her nu, hvis det ikke var for ham."
Beatles var forfatterne af deres sange dengang,
og generelt før Beatles
skrev sangskrivere sangene, og sangere sang sangene.
Det førte det et skridt videre, at Beatles skrev sange.
Og det gav os unge dengang en stemme.
Selvfølgelig tilbad Beatles Elvis,
men de lyttede ikke til hans nye plader.
Han var den oprindelige oprører. Han var den oprindelige leder
til at gøre rock and roll meget populært blandt unge.
Nu er han degraderet til familie-entertainer.
Og det pinte ham nok meget.
Jeg har aldrig skrevet en sang. Gid jeg kunne være som mine rivaler,
for de er ret gode sangskrivere. Men jeg klarede kun lige gymnasiet.
Pludselig kommer der mange rockgrupper, der beskriver noget, der er meget dybere.
Det handler om det virkelige liv, og det ændrer alt dramatisk.
Der var alle de racemæssige spændinger,
og så var der den økonomiske spænding, og så var der det, der foregik i Vietnam,
som påvirkede den amerikanske kultur usigeligt meget.
På trods af en officiel benægtelse
rapporteres der om en eskalering i Vietnamkrigen.
Amerikanske fly har smidt tonsvis af kraftigt sprængstof
indenfor Haiphongs bygrænse.
Ingen rock and roll-musiker fra 50'erne forsøgte at nå til noget dybere.
Jeg synes, det er vigtigt, at folk begynder at lede efter mening i musikken.
Virkelig mening, noget, der er dybere end
alt, hvad de hørte fra Chuck Berry og alt, hvad de hørte fra Elvis.
En kugle bag fra en busk
Tog Medgar Evers' blod
En finger slukkede denne stjerne
En mand gemte sig i mørket
Hånden den trykked'
Tog sigte i det fjerne
Bag en mands hjerne
Men om ham må man værne
Som brik tjener han gerne
Pludselig er der den her poesi.
Der er poesi i musik. Folkemusik og derefter rockmusik.
Bob Dylans idé om at recitere en slags poesi i sange…
"Hvad er det? Hvor kommer det fra?"
Folk, der skrev sange, kunne ikke lade være med at reflektere
over det, der skete i gaderne.
Elvis så ikke sig selv som politisk.
Det ville have været sært selv ud fra et "brand" perspektiv,
især når han laver Hollywood-film.
Skulle han følge med og synge om aktuelle emner?
Elvis blev på sidelinjen, mens verden bevægede sig mod
en politisk, synlig holdning med stor intensitet.
Mr. Presley, angående militærtjeneste,
hvad mener du om krigsdemonstranter? Ville du være militærnægter i dag?
Skat, jeg ville hellere holde mine holdninger for mig selv.
Jeg er kun entertainer, og jeg… Jeg vil helst ikke svare.
Bør andre entertainere holde det for sig selv?
Nej, det vil jeg heller ikke sige.
Elvis kunne nu kun indspille sange,
som enhver anden seriøs musiker i USA have sagt nej til.
Den bedste stemme i Amerika fik Amerikas værste sange.
Ikke nok med, at ingen stoppede ham,
ingen af hans folk lod til at forstå, at det var et problem, bortset fra Elvis.
Man kan sige meget om Elvis, men han er ingen idiot.
Han kan læse en graf lige så godt som alle andre. Det her uddør.
Han tænkte nok:
"Er det slut, vil jeg ende som den Elvis, jeg vil være. Ikke ham, de vil have."
"How Great Thou Art" var en meget vigtig milepæl i karrieren,
fordi det viste ham, at han kunne lave det, han ville.
Og det behøvede ikke at være verdens største kommercielle succes.
Men han kunne styre sin egen skæbne.
Det er det første skridt mod:
"Jeg må tilbage til at være den, jeg er som menneske og musiker."
At gå tilbage til hans gospel-rødder og insistere på at lave den plade
var ikke i overensstemmelse med det, Obersten ville have ønsket,
hvilket bare var mere popmusik.
Jeg tror, hvis Elvis på det tidspunkt i karrieren ikke kunne synge gospelmusik,
ved jeg ikke, hvad han ville have gjort.
Han var nødt til at slå i bordet:
"Det er det, jeg vil synge."
Elvis, er du mest til vestlig musik?
Nej, det er jeg ikke.
Jeg er mest til spirituals.
Jeg kender næsten alle religiøse sange, der findes.
Da han fandt ud af, jeg var gospelsanger og havde de rødder,
tror jeg, det bragte os sammen, fordi det var sådan, han ville synge.
Man er født med visse følelser.
Og man kan mærke dem, når man rejser.
Når jeg besøger kirker, kan jeg mærke den ånd, de har i den kirke.
Og det ville Elvis føle.
Da jeg så Elvis synge "How Great Thou Art"…
Det var første gang, jeg var til en indspilning.
Jeg sad lige uden for glasruden.
Jeg tror, han var virkelig berørt af noget spirituelt.
Som om hans sjæl havde forladt kroppen.
Efter den indspilning
gik han ned på knæ,
og han så op og havde et lille…
Han lignede en lille dreng med et stolt smil på læben.
Han vidste, det blev rigtigt godt.
Han vandt tre grammyer.
Og de var for gospelmusik. Det viser, hvad han holder af.
Hvis Elvis kunne have valgt, hvilken musik han ville synge,
havde det været gospel,
men han ville ikke kunne tjene penge og være en stor stjerne som gospelsanger.
Så han måtte tage den vej, der gjorde ham meget succesrig.
Obersten ville ikke have, han sang mere. Han ville bare have, han sang i film.
Gospelalbummet siger alt om, hvad der foregik i ham indvendigt.
Jeg vil ikke fortsætte med det samme. Jeg vil ikke stå i stampe.
Jeg vil gerne komme videre. Jeg vil gerne giftes og have en familie.
Det er sandt. Det er meget normalt. Hvem vil blive gammel alene?
Jeg var i min garderobe på Graceland,
og han sagde: "Cilla", og han bankede på døren,
Han holdt noget bag ryggen.
Og så sagde han til mig: "Det er på tide."
Og han tog en æske frem, og det var en vielsesring.
Jeg blev chokeret.
Det er vigtigere at omgive sig med folk, der glæder en, for vi lever kun en gang.
Der er intet ekstranummer.
Find den rette pige. Man skal ikke forhaste sig.
Jeg tænker: "Min far tror, det er løgn."
Jeg blev gravid på bryllupsnatten.
Og jeg er nervøs, "Åh gud, jeg ved ikke, om jeg…
Er jeg klar til at blive mor?" Jeg var 21.
Jeg begyndte at græde en aften. Det har jeg aldrig fortalt, men jeg græd,
og han kaldte mig "Satnin". "Satnin, hvad er der galt?
Hvad er der galt, skat?" Jeg siger:
"Jeg er bange."
"Er jeg mon klar til et barn?" Han siger: "Du bliver en god mor."
Og jeg siger: "Jeg kan ikke lave alt muligt med dig mere."
Han siger: "Jo, du kan."
Jeg siger: "Du vil ikke have børn om benene."
Vi blev gift og laver meget sammen. Vi tager til Vegas.
Og jeg tænker: "Alt det ender."
Jeg tænkte anderledes, end han gjorde.
Han tænkte på blive far.
Elvis var glad for at være far. Han var bestemt lidt nervøs.
Han kunne ikke holde børn, troede han.
Så det endte godt.
Til sidst laver han den sidste film for Paramount.
Easy Come, Easy Go. Den er et stort flop.
Pladen kommer ikke på hitlisten og sælger kun 30.000 eksemplarer.
Jeg tror ikke, han indser, hvor skidt det står til indtil en dag,
hvor der er en overskrift i et af fagbladene, hvor der står:
"Ingen gider at se Presley-film."
INGEN CHANCE FOR PRESLEY ANMELDER RYSTER PÅ HOVEDET AF FILM
I Oberstens tankegang, når du skal få folk til at fokusere igen…
I 1956 fik han ham med i utallige tv-serier.
Da han kom hjem fra hæren og skulle genetablere…
"Jeg fik ham med i Frank Sinatra Show." Nu har han intet.
"Jeg må tilbage til mit gamle trick og få ham i tv."
Det var alt eller intet.
Årene gik, og jeg savnede kontakten med publikum.
Det gik mig meget på.
Jeg lavede så mange film. Jeg kunne ikke lave det, jeg ville.
Alt fortsatte, og jeg ville tilbage.
Idéen var: "Det er på tide at få ham ind i alle stuerne."
Det blev først det,
vi kender nu som The '68 Comeback Special, efterhånden som det udviklede sig.
Han ville ikke se nogen.
Han ville bare slappe af, gå på stranden og tænke.
Han kom i form.
Han begyndte at træne. Han må have tabt 11 kilo.
Han trænede, som om det var et boksemesterskab.
Jeg har vist aldrig set ham
så spændt før.
Okay, så er det nu.
Det er 512.
GENNEMGANG AF GOSPEL SEGMENT
Dengang vidste vi ikke, om Elvis kom eller ej.
Mange gange, når man øver med bandet,
så laver man korsang,
og man prøver at få det samlet med producerne.
Og så dukkede Elvis op, og han var der.
Optagelse 501.
Han sad og talte med os.
"Det lød så godt. Hvordan går det?" Så ville han vide, hvem vi var,
hvad vi lavede, og hvilken musik vi elsker.
Han sagde, han var nervøs for at lave den.
Hele den '68 Special.
Han var nervøs, da han havde ikke gjort det før.
Pis.
Folk taler om den special nu ud fra det, de husker,
som er, at den rå rock and roll Elvis vender tilbage.
Obersten gjorde sit bedste for at ødelægge det.
Den special var fuld af sketcher, og han slås, og der er fjollede kulisser.
-For fanden da. -Okay.
Ja, der er god musik.
Og der er masser af Oberst Tom Parker pis i det hele.
902.
510.
For fanden da.
Han er meget nervøs, når han spiller musik,
og han er meget irriteret, når han laver andet end at spille musik.
Optagelse 120.
Konflikten mellem Elvis og Obersten, eller mellem de to Elviser…
Hvad man kan kalde det,
er så tydelig i hans dybe smerte over at kvaje sig med musikken…
Du går ind her. Undskyld.
-Jeg missede det. -Fortsæt.
…og hans dybe irritation over at blive tvunget ind i flere uværdige sketcher.
502.
Hvor er downstage? Er det den vej?
Den er nedad, her.
Kan du se det blå mærke her?
Måske heromkring.
Efter 14 år ved jeg ikke, hvad der er op og ned.
Præmissen for den var en dum Oberst Parker-special.
Producerne fik udleveret en Oberst Parker-pakke,
der var mere af den offentlige Elvis, som folk havde kendt de sidste syv år.
I pauserne gik den private Elvis tilbage til at gøre det, han altid gjorde,
som var at spille med vennerne.
JAMSESSION I OMKLÆDNINGSRUMMET
Og da producerne af showet kom ind og så det,
indså de, at det, Obersten prøvede at få ham til at gøre, var noget møg.
Og det, Elvis lavede i sit privatliv, var fremragende.
Det minder om "Blue Moon of Kentucky".
Hver dag efter prøverne jammede han akustisk med dem, der lige var der.
Glem produktionen. Glem det oprindelige koncept.
Det er det publikum, råber på, som de aldrig fik set.
I går aftes tænkte jeg på…
…at inkorporere dette segment med den medley på et tidspunkt.
Jeg har tænkt på det samme, Elvis.
Men vi må have den anden spænding for at kunne gøre det her.
For nu slapper du af. Du har gjort dit.
Jeg siger til Obersten: "Jeg vil filme det."
Han sagde: "Over mit lig."
Efter flere dages plageri sagde han frustreret:
"Vi laver en aftale. Jeg lader dig genskabe det på scenen,
men jeg vil ikke love dig, det bliver vist i det show, NBC sender."
Når man ser ham spille de gamle numre
og bluessange og gospelsange, og de sange, Elvis elskede at lytte til,
når han spillede dem på scenen,
genskabte de bogstaveligt talt det, der skete organisk i hans omklædningsrum,
når kameraerne var slukket. Det man husker,
er den knurrende, stalkende Elvis der vender tilbage til scenen for at sige:
"Ja, Keith Richards og Mick Jagger, men jeg fandeme Elvis Presley."
Følgende program bliver bragt til jer i farver på NBC.
Singer præsenterer Elvis med Elvis Presley i hans første TV Special.
Hans første personlige optræden i tv i næsten ti år.
Han sagde, at han var meget nervøs,
for om folk kunne lide ham.
Vi vidste ikke, om Elvis ville komme ud af sit omklædningsrum.
Velkommen til NBC…
Jeg arbejder selvfølgelig i en helt anden verden.
Men jeg kan fortælle dig, at hvis ikke er bange, er du i knibe.
Hvis du vil have, det bliver godt, er du rædselsslagen.
Det er en meget ensom følelse.
Frygten
for fiasko
er meget motiverende. Frygten for at blive til grin.
Vi ved, hvordan det er at stå foran folk, og det går dårligt.
Og det er frygteligt.
"ELVIS" MED ELVIS PRESLEY
"Folk er her, unge."
"Mon de kan lide min musik? De kan sikkert lide Beatles.
De kan lide Janis Joplin eller Jimi Hendrix.
Ingen bryder sig om mig."
Men der er noget ved at være oppe mod det, der gør en i stand til at gøre det.
Jeg kalder det forventningsangst.
Jeg kan huske i starten af Born in the U.S.A.-turnéen i Saint Paul.
Jeg sad bag scenen ti minutter før, vi skulle på,
og jeg hører publikum brøle.
Brøle vildt højt. Og jeg tænker:
"Åh mand. Hvad har jeg rodet mig ud i?"
Du skal op på en scene, du ikke kender.
Du bliver produceret og instrueret af folk, du ikke kender.
Og så tænker man: "Fuck det.
Jeg skal gå derud. Lige meget hvad der sker. Fuck det."
Han nåede "fuck det"-punktet. Det er det, han tænker.
Han fandt det. Og han gik bare.
Han gik ud, hvor hans skæbne førte ham hen.
Jeg boede i Woodstock, New York.
De andre i The Band var der allesammen og Bob Dylan.
Da vi hørte om denne special i tv med Elvis,
sagde Bob og jeg: "Lad os se den. Lad os se, om den gamle dreng stadig kan."
Jeg havde en lille spisestue med et stort tv.
Og min far var i køkkenet, men han kunne se fjernsynet
fra sin plads ved spisebordet.
Og jeg sad foran tv'et.
Det var Elvis Presleys genfødsel.
Jeg sad øverst oppe. Jeg ville se alt.
Han kom på scenen og var "wow".
Jeg havde aldrig set ham optræde. Det var første gang, og hold da op.
"Handler det om det?"
Jeg forstod ikke, hvor god han var. Jeg havde set ham to gange.
Det var en genintroduktion til den, han havde været, og hvem han kunne være.
Det gav Elvis kant.
Han kunne stadig.
Det var udviklet, det var stærkere.
Elvis førte Elvis videre.
Jeg bemærker først, at han ser bedre ud, end han har gjort længe.
Han kommer ud,
og han er verdens flotteste fyr.
Han kommer ud i det lædersæt, og han har kindben som en græsk statue.
Nå, godaften.
Det har været et langt show.
I mange år har han ikke stået foran folk og spillet musik.
Der har været disse adskillende lag.
Hvad gør jeg nu, folkens?
Med al den usikkerhed han havde,
udsætter han sig selv for mulig latterliggørelse.
Det her er en uformel del af showet, hvor vi besvimer
eller gør, hvad vi vil. Især mig.
Ja, fyren i det skøre tøj, der vred hofterne
og havde det store hår, er meget genert og et følsomt menneske.
Hele bandet er her ikke, men vi vil gerne
give jer en idé om, hvordan vi… Hvordan jeg begyndte for 14 år siden.
Og den lyd, vi havde dengang.
Og ham til venstre for mig spillede guitar for mig,
da jeg begyndte at spille i 1912. 19…
Showet er ikke kun Elvis, der vender tilbage.
Det er bogstaveligt talt Elvis, der får bandet samlet igen.
Det er Scotty Moore, min guitarist.
Det var bandet, da han var countrysanger, og da han var med i Louisiana Hayride,
og da han spillede i The Opry.
Min trommeslager er fra Shreveport, Louisiana.
Jeg mødte ham for ti år siden, DJ Fontana.
Man så musikere, som elsker hinanden,
som gled fra hinanden, som er kommet tilbage til hinanden
for at fange magien igen.
Det første, vi optog, var med en guitar, en bas, og en guitar til.
Det lød sådan her.
Da han sidder i de stole
med gutterne, og der er et publikum lige der, og de omringer ham
i et intimt miljø,
kan man se, han får kontakt med folk.
Han så fantastisk ud.
Han lød fantastisk.
Jeg tænkte: "Åh, mit hold, de kom tilbage, og de er…
De vinder igen." Ikke?
Kom så!
Sikken åbenbaring.
Det er bare en musikalsk åbenbaring.
Man så det utroligt høje niveau af hans kunstneriske dygtighed.
Sangen var utrolig,
og man så og hørte ham spille guitar for første gang.
Han var en fin guitarist.
Er vi i tv?
-Er vi i tv? -Nej, vi er i et tog på vej til Tulsa.
Det store øjeblik for mig i The '68 Comeback Special
er Elvis' "Baby, What Do You Want Me To Do."
Det er en opvarmningssang, en blues-opvarmning.
Han har den fede guitar,
og man kan se, han er født til at spille det.
Ja, baby!
Alt, der førte ham dertil, kommer nu tilbage,
og alt, der har forhindret det, er smeltet væk. Det hele.
Det må være et meget stærkt øjeblik for ham.
Han kommer til live igen.
Og jeg tror, han nok indså:
"Jeg er fandeme Elvis Presley."
Der er noget galt med min læbe.
Nej, vent lidt. Der er noget galt med min læbe.
-Nå… -Kan du huske det?
Og ved du hvad? Jeg lavede 29 film sådan.
Hey, Elvis. Fingeren.
-Jeg måtte kun bevæge den i Florida. -Ja.
Ja, politiet filmede et show engang i Florida, fordi
PTA, YMCA eller nogen syntes, jeg var…
…noget. Og…
De sagde: "Han må være skør." Så de…
Politiet kom ud, og de filmede showet. Jeg skulle stå stille.
Jeg måtte kun bevæge min lillefinger.
I hele showet.
Det er det mest ægte, folk havde set Elvis Presley gøre.
Det er måske første gang,
nogen nogensinde havde set det rigtige menneske, Elvis Aaron Presley,
barnet fra Tupelo, Memphis.
Så jeg sagde til ham: "Hør, mand, du kan gøre, hvad du vil.
Du kan gøre, hvad du vil."
Jeg sagde…
Ja, kom så!
Du gode gud.
Han var ligesom en tiger.
Han viste sig og gjorde sit og var sexet, og det var ligesom en reinkarnation.
"Er jeg gift med ham? Wow. Hvor har jeg været?"
Du godeste. Han var så smuk.
Hans hår skinnende sådan, og lyset ramte det.
MED I PUBLIKUM
Han lyste som…
Jeg ved ikke, hvordan Gud ser ud, men han var guddommelig.
Bliv ved sådan.
Det var elektrisk derinde.
Det var mageløst.
Jeg husker et par piger, der gik amok over ham.
De sagde: "Det vidste jeg ikke.
Jeg vidste ikke, han havde så meget karisma.
Jeg vidste ikke, at han var så sexet."
Hvad synes I?
Jeg hørte kommentarerne, og jeg tænkte: "Wow. De opdager ham først nu.
Det var det, vi oplevede, da han kom frem."
Han sang en sang: "Her er endnu et af mine hits.
Her er endnu et af mine hits." Det var fint,
men på et tidspunkt i den special synger han "Trying to Get to You".
Trying To Get To You.
Det var en B-side fra en af hans plader flere år før.
Og han sang den så glimrende. Det var storslået.
Det var fænomenalt, fordi han var så fri.
Han var blevet gemt væk i så mange år af Obersten, mens han lavede film.
Men da de slap ham løs på scenen, kunne man se det.
Jeg sagde: "Wow, det kører for dig i det sorte lædertøj.
Fortsæt, brormand."
Og publikum elsker det. Og han får det,
han elsker, der var grunden til det hele.
Det var ikke pengene, penge er gode.
Det var, fordi han brændte for det. Han har brændt for det siden barnsben.
Han er gamle Elvis der og har et nostalgisk øjeblik.
Han er både gamle Elvis og nye Elvis samtidigt.
Man ser gamle Elvis, '68 Elvis og den Elvis, der kommer.
Han ledte efter en måde at leve på, hvor han kunne trives.
I den '68 Special finder han det sted.
Når folk taler om Elvis eller deres skuffelse over hans karriere,
siger de: "Han fulgte ikke den vej nok, som skæbnen viste ham."
Den aften fulgte ham med derhen, hvor skæbne førte ham.
Og han mødte den.
Den '68 Special er et mesterstykke.
Men sådan er Elvis altid.
Ingen var forudseende nok til at få mere af den Elvis.
Hvis de havde haft hjerne eller forudviden nok,
havde de lavet 50 til af dem, for dem ville vi også tale om.
Det er fandeme Elvis altid.
Han har ikke bare en god dag.
Det er den skiderik hver eneste dag.
Vi sidder her og dømmer, hvordan han klarede det normale liv.
Ægteskabets pres,
faderskab, berømthed,
Oberst Tom Parkers pis.
Men midt i det her er der lynnedslag.
Og vi må sortere det igennem og sige:
"Gud, gid der var mere. Hvorfor er der ikke mere?"
Alle gode historier om showbusiness skal have mere end én akt.
De virkelig gode har tre akter.
Denne special giver ham en tredje akt.
Og vi ved, hvor den ender, men i starten var den ret god.
Det jeg ønsker for Elvis Presley, er underligt at ønske,
men gid folk havde empati for ham.
Vi gør berømtheder til objekter.
Det var et menneske.
Et menneske, der var rædselsslagen, men åbnede sig op.
Det gør mig glad at se den special, fordi han gør, hvad han vil.
ORIGINAL UDSENDELSE AFSLUTNINGSAKT
Der må være lys, der lyser klarere
Et sted
For de fleste er Elvis en tragisk skikkelse.
Vi ved, hvordan det ender.
Hvis jeg kan drømme om et bedre land
Hvor alle mine brødre går hånd i hånd
Fortæl mig hvorfor, åh, hvorfor…
Når jeg ser The '68 Special, forestiller jeg mig gerne, at det var det.
Han gik fra scenen og var glad.
Der bør være fred og forståelse
Indimellem
Fordi det, man ser den aften, er den ene gang,
hvor Elvis Presley besluttede sig for at være, som han ville for sig selv.
Hvis jeg kan drømme om en varmere sol
Hvor håbet altid skinner på folk
Fortæl mig hvorfor
Hvorfor dukker den sol ikke op?
Det er det tætteste, han kom på at udleve de drømme,
der fik ham foran en mikrofon fra starten.
Vi er fortabt i en sky
Med så meget regn
Vi er fanget i en verden
Det er så smertefuld
Men så længe en mand
Har styrke til at drømme
Kan han forløse sin sjæl
Og flyve
Elvis bliver husket som en af de fuldendte amerikanske talenter.
Dybt i mit hjerte er der en skælven…
Og det er, fordi der var øjeblikke, hvor folk så det.
Og det største af de øjeblikke var den aften på den scene i Los Angeles.
Derude i mørket
Er der et lys, der kalder
Åh ja
Og mens jeg kan tænke, mens jeg kan gå
Men jeg kan stå, mens jeg kan tale
Mens jeg kan drømme
Så lad min drøm
Gå i opfyldelse
Lige nu
Lad den gå i opfyldelse nu
Åh ja
Tak. Godaften.
THE '68 COMEBACK SPECIAL BLEV VIST 3. DECEMBER 1968.
DET VAR NBC'S MEST SETE SHOW DET ÅR.
42 % AF AMERIKANSKE SEERE SÅ DEN.
ELVIS VIEDE SIG TIL LIVE-OPTRÆDENER EFTER 1968.
HAN GAV OVER 361 KONCERTER FØR SIN DØD I 1977.
HAN VAR 42 ÅR.
Tekster af: Pernille G. Levine