Downloaded from YTS.MX
I JUNI 1968 BEGYNTE ELVIS PRESLEY Å ØVE
Official YIFY movies site: YTS.MX
TIL SIN FØRSTE LIVEOPPTREDEN PÅ OVER SJU ÅR.
HAN HADDE IKKE SPILT INN EN ENESTE TOPP TI-HIT PÅ FEM ÅR.
KARRIEREN HANS SOM UNDERHOLDER
STO I FARE.
Hele framtida hans sto og falt på dette arrangementet.
"ELVIS" MED ELVIS PRESLEY
Elvis var på et bunnpunkt i karrieren, var delaktig i filmer han ikke ønska seg.
Han hadde ikke stått på scenen på sju år.
Dere vet hvorfor vi er her, ikke sant? The Elvis Presley Special.
Hans '68 Comeback Special skulle gi ham en pekepinn på
hvorvidt han fortsatt hadde et publikum som artist.
Hvis Elvis ikke kunne levere karrierens beste konsert, var det over for ham.
Da Elvis kom ut på scenen, var det som en åpenbaring.
I sine tidlige år var stilen hans så kul som den kunne bli.
Men den utvikla seg til noe på 60-tallet.
Nå lagde han musikk som ikke var så god som den i begynnelsen.
Han spilte i filmer ingen trodde på.
Du skal få den største biffen du har sett.
Han balanserte på en stram line.
Det sto mellom "jeg er ekte vare" og "jeg har det ikke i meg lenger".
Nå skulle vi få se om han virkelig var tilbake.
Hva han var i stand til.
Rett før de gikk på scenen,
ba Elvis regissøren om å komme til garderoben
og sa: "Jeg kan ikke gå ut dit. Det går ikke."
REGISSØR
Publikum var på vei inn.
Glenn? Skal vi begynne?
OK. Dere vet hvorfor vi er her, sant?
Da sa regissøren: "Hør her, Elvis. Du må gå ut." Han sto der i skinnjakka.
Så sa han: "Hør her. Nå går du ut dit.
Liker du det ikke, sier jeg at opptakene ble ødelagt."
Han avlegger et sprøtt løfte.
Og med det gikk Elvis ut.
Han var svært klar over hva som sto på spill.
Han visste at det var over om dette mislyktes.
Smertelig klar over at det kunne ødelegge karrieren.
Velkommen til NBC og The Elvis Presley Special.
Dere kan bedre. Jeg sier det igjen. Nå vil jeg virkelig høre det.
Velkommen til NBC og The Elvis Presley Special!
Og her kommer Elvis Presley.
Jeg må jo gjøre det før eller siden, så jeg kan like gjerne sette i gang.
Vi tar det igjen, for jeg bomma.
Elvis roter det til først, så de må begynne på nytt.
Han er veldig nervøs. Svetter som en gris.
-OK, vi er klare. -Du store min.
De kommer til å bure meg inne ei stund.
Når man ser ham sånn, er det vanskelig å huske at han hadde vært "the King".
Hvor lenge skal jeg stå? Er vi klare?
Det begynner å bli flaut å stå her, Steve. Jeg må gjøre noe.
Man ble sjokkert over hvor nervøs han var. Usikkerheten hans syntes veldig godt.
Helt overvelda over hvor stort dette var.
-OK. Er du klar? -Nei, men vi prøver likevel.
Den som sto på denne scenen
var bare skallet av ei rockestjerne som bare for et tiår siden
hadde forskrekket det tradisjonelle USA.
Vi har skrevet sjuårskontrakt med Paramount Pictures.
Over natta var alt borte. Det var som en drøm.
HELSESJEKK I HÆREN
Si noe til fansen.
Er det noe spesielt du har lyst til å si til dem?
Da ble jeg… svært motløs.
Og her er Elvis Presley!
ATTER KONGEN: ELVIS PRESLEYS VEKST OG FALL
For noen uker siden spilte en ung mann fra Memphis i Tennessee inn en låt på Sun.
Han er bare 19 år gammel. La oss gi Elvis Presley en applaus.
Jeg har alltid likt musikk. Begge foreldrene mine likte å synge.
De sier at da jeg var 3-4 år gammel, gikk jeg fra dem i kirka og opp til koret
og begynte å klappe takta.
Vi må huske at musikk var veldig segregert på den tida.
Vi hørte for det meste svartes musikk.
Det var rhythm and blues, B.B. King og Little Richard.
De hvite spilte Pat Boone og the McGuire Sisters.
Sånn musikk var vi ikke interessert i.
Det rådet en sterk frykt i USA for
at de svartes kultur skulle smitte over på hvite barn.
Og så kom Elvis, som tok med seg musikken og dansetrinnene
han hadde sett på juke joints, svartes møtesteder i Mississippi og Memphis.
Han tok med seg musikken han elska i oppveksten på scenen.
Dette ga oss vår egen musikk, som ikke tilhørte våre foreldre.
Det var farlig musikk, for den tilhørte ikke vårt samfunn, særlig ikke i sør.
Der var den bare tabu.
På den tida covret Elvis stort sett svarte artister.
Elvis var fra de typiske sørstatene, så han ville omgås svarte mennesker.
Jeg spurte ham om hvorfor han ble så glad i de svartes musikk.
Da sa han at han dro til de svartes kirker
bare for å stå ved vinduet og lytte til musikken deres.
Han var et godt eksempel på hva som skjedde
når man blanda musikken som kom fra fjellene
med musikken som kom oppover elva Mississippi og disse to møttes.
Da eksploderte de og ble til rock and roll.
Ingen hvite sang sånn, ingen tedde seg sånn på scenen.
Vi syntes det var morsomt, vi sa ting som at han bare prøvde å være svart.
Han gjorde ikke det, altså. det var bare sånn han var.
Det var den kontroversen som råda på den tida.
Fansen hans ville ikke at han skulle være svart,
og jeg tror ikke de engang skjønte at det var sånn han sang.
Men som svarte artister og sangere så vi forskjellen på Elvis
og de andre hvite sangerne som dukka fram på den tida.
Verden prøvde å kjempe imot, den ville holde oss adskilt.
Men musikk splitter en aldri. Musikk fører folk sammen.
Elvis var en ambisiøs artist.
Han var også barnet som vokste opp i fattigdom.
Hans største frykt var å bli fattig igjen.
De to tingene han lengtet mest etter, var å gjøre det meste ut av talentet
og aldri, aldri bli fattig igjen. Det var de to tingene det sto mellom hele livet.
HOVEDINNGANG
De fleste av artistene fra tiden Presley slo gjennom
er nå for fotnoter i rockehistorien å regne.
Det er fordi de manglet det ene som Elvis Presley hadde.
"Obersten", Colonel Tom Parker, bransjens mest skarpsindige manager.
Da obersten så på Elvis,
så han en stor, lysende idolskikkelse USA ville komme til å forgude.
Da Elvis så seg i speilet, så han B.B. King.
De to versjonene av samme person kunne ikke sameksistere,
og oberstens Elvis drepte den andre Elvis-versjonen.
Elvis og obersten begynte å jobbe sammen i 1955
da Elvis var på turné for å markedsføre Sun-singlene sine,
mens obersten var manager for Hank Snow.
De ble ganske enkelt satt opp på den samme turnéplanen,
og da fikk obersten sett hvordan Elvis var og hvordan publikum reagerte.
Hvor dyktig han egentlig var.
Han begynte nesten umiddelbart
manøveren for finne ut hvordan han kan bli Elvis' manager.
Oberst Parker var som en sirkusinnpisker, han mente at Elvis var en vare.
At Elvis var en dings han kunne selge USA.
Elvis så på obersten som et slags geni.
Han var jo et slags salgsgeni.
En genial sirkusdirektør, en genial tivoliarbeider.
Han kom med helt fantastiske påfunn i underholdningsbransjen.
Da obersten møtte Elvis og snakka med ham om TV-dekning og film,
klarte han å ta over. Elvis hadde ikke fylt 21 ennå.
Jeg var overhodet ikke kjent før oberst Parker ble manageren min.
Da kom jeg på TV, og så begynte jeg å bli kjent.
Her er han, Elvis Presley.
ELVIS' FØRSTE TV-OPPTREDEN 28. JANUAR 1956
Kom deg ut av kjøkkenet Slå på kopper og kar
Kom deg ut av kjøkkenet Og slå på kopper og kar
Rull frokosten min…
Obersten kan oppsummeres med én setning.
"I fjor hadde gutten min talent verdt én million dollar.
I år har han tjent én million dollar."
Det er oberst Tom Parker i et nøtteskall.
Han fant på sett og vis opp fanproduktene vi kjenner i dag.
Det var hans idé å sette Elvis' fjes på alt mulig.
De eneste fanproduktene før den tid var for Mikke Mus.
Han gjorde det umåtelig mye større.
Ingen kan nekte for at denne artisten, enten de liker det eller ei,
er fylt av voldsomt mye energi og talent.
Navnet Elvis Presley er uansett i ferd med å bli allment kjent.
Den kvelden Elvis deltok i The Ed Sullivan Show
Visste jeg at jeg så noe man muligens aldri hadde sett før.
En helt ny type menneske. En mann av det 20. århundre.
Jeg var bare barnet og lot meg rive med av musikken.
Klar, ferdig, gå, mann, gå
Jeg har ei jente jeg elsker så
Jeg er klar
Klar, klar, klar, jeg er klar
Klar, klar, klar Klar, klar, klar for rock and roll
Selv som så liten gjorde det uutslettelig inntrykk
å se det åpenbart seksuelle i uttrykket hans,
måten han kjemmet håret på eller sminken…
Han gikk med sminke i 1956.
Klar, klar for rock and roll
Sveisne jenter Med dongeri under hårets fall
Er på vei til gymsalen Til sokkeball
I bula er det stemning Jenta blir helt vill
Jeg digger musikken Og hele dens stil
Det første jeg gjorde etter å ha sett Elvis
var å hente mamma og dra til Mike Diehls musikkforretning.
Jeg leide en sånn gitar, dro hjem og bare lukta, tok og kjente på den.
Lagde lyd med den. Kunne jo ikke spille.
Nå var det som om alle disse tingene dom du ikke hadde skjønt tidligere
ble tilgjengeliggjort for deg av ham, det ga deg tillatelse til
å være den du faktisk var. Du måtte ikke følge reglene.
Du kunne bryte reglene.
Rock and roll
Jeg spurte mamma. "Husker du da Elvis Presley var der?"
Hun er av from katolsk, irsk familie. "Det var vemmelig", sa hun.
Jeg ble skikkelig skuffa. "Det er Elvis, mamma."
"Jeg liker det ikke."
Det at beinet bevegde seg sånn
var ikke noe påtatt, en kul scenegreie han hadde kommet på. Han bare måtte.
Det blir rock and roll Hele dagen ut
Klar, klar, klar, jeg er klar
Klar, klar, klar Klar, klar, klar for rock and roll
Ja!
Folk vil alltid vite hvorfor jeg ikke kan stå stille når jeg synger.
Jeg ser på publikum og lytter til dem. Alle vil vi få noe ut av systemet.
Ingen vet hva det er. Det viktigste er å bli kvitt det, da kommer ingen til skade.
Da han gjestet The Ed Sullivan Show i september i 56
hadde han alt vært på riksdekkende fjernsyn ti ganger, og…
Deltakelsen i The Milton Berle Show var det som skapte kontroversene.
Jeg tar avstand fra rock and roll-musikken fordi jeg vet hva den gjør med deg.
Jeg kjenner til den ondskapsfulle følelsen man får når man synger den.
"HOFTE-ELVIS" HOS ED SULLIVAN
Jeg liker ikke økenavnet "Elvis the Pelvis",
det er et av det barnsligste uttrykkene jeg har hørt et voksent menneske ytre.
Men vil de kalle meg det, kan jeg ingenting gjøre.
Da får jeg bare godta det.
Fremste beveggrunn bak kritikken mot Elvis Presley
er at han har blitt et slags sexsymbol for tenåringsjenter.
De blir hysteriske av ham.
Selvtilliten hans, som var drivkraften bak hele hans seksuelle karisma,
var det som skremte USA.
Du er ikke min venn
Du er'ke anna enn en kjøter
Gråter over står på
En hemmelighet bak Presleys popularitet blant tenåringene
har vært mangelen på popularitet hos foreldrene deres.
Slutter foreldrene å kritisere syngingen, spår jeg at Presleys popularitet faller
like raskt som den økte.
Elvos var noe helt for seg selv,
for han var ikke en du ble helt klok på av musikken alene. Du måtte se ham.
Elvis Presley!
Hva sier dere om gutten? Jeg liker ham. Fantastisk. Spill opp!
Hollywood var bestemmelsesstedet hvis du ville bli berømt på den tida.
Det fungerte for Frank Sinatra, Bing Crosby og Dean Martin.
Derfor var det naturlig for dem å se på når det kunne bli noe av.
Det var ikke hvis det ble noe av, men når.
-Fjern hånden Deres, Mr. Fields. -Hvorfor så hyggelig mot damen, gutt?
Vi møttes i Paris i fjor. Kongen av Frankrike presenterte oss for hverandre.
Leter du etter trøbbel
Har du kommet rett
Elvis var som besatt av å bli skuespiller.
Han idoldyrket James Dean
og ville bli som Dean og Brando.
King Creole ble faktisk først tilbud James Dean.
Det var derfor han hoppa på den.
Pappa var en grønnøyd gruvekar
Det er gøy å se på Elvis, syns jeg. Han hadde ei framtid i filmbransjen.
KING CREOLE ER PRESLEYS BESTE
Jeg spilte inn fire filmer i Hollywood. Alt skjedde på veldig kort tid.
Og så, når det begynte å gå bra, ble jeg kalt inn til militæret.
Over natta var alt borte. Det var som en drøm. Pang.
Jeg sverger høytidelig…
24. MARS
…sann troskap og lojalitet til Amerikas forente stater.
Til Amerikas forente stater.
Gratulerer. Nå er dere menige i hæren.
Den lukrative karrieren som kongen av rock and roll avbrytes en stund.
Elvis Presley tar fatt på militærtjenesten ved Fort Chaffee i Arkansas.
Onkel Sam har ingen yndlinger, og det bejublede kinnskjegget,
selveste varemerket hans, må ofres for militærets ensartethet.
Elvis Presley, menig Elvis Presley i USAs hær,
skal i dag ta fatt på ferden til Tyskland.
Han var på toppen av karrieren. Å dra i militæret var det siste han ville.
Det var trist. Jeg husker at Elvis gikk mot skipet
med skipssekk på ryggen
og tok farvel med fansen idet han skulle til Tyskland.
Selv om det ikke var krig,
så var det å dra til Tyskland på 50-tallet som å dra til tidenes verste sted.
Dette er historien om rollen USAs hær spiller.
De holder tilbake kommunismens tidevanns- bølge i Tyskland og i det frie Europa.
Det er et privilegium å være i Europa. Noe jeg har sett fram til en stund.
Jeg syns bare det er synd…
…at jeg ikke får gjennomført…
konserter og ulike ting mens jeg er her, men jeg gleder meg til min…
tjenestetid er over. Da vil jeg gjerne komme tilbake til Europa på turné.
Tusen takk, Mr. Presley. Vi ønsker Dem et hyggelig opphold i Tyskland.
Takk.
Arrivederci. Nei, det er italiensk, det.
Jeg traff Elvis i Tyskland.
Faren min var i flyvåpenet og utstasjonert der.
Det var et sted som het Eagles Club,
og jeg satt på Eagles Club en ettermiddag.
De hadde jukeboks. Vi spilte plater da.
Jeg skrev til vennen min at jeg virkelig mistrivdes der,
at jeg savnet alle veldig.
Og så kom en fyr bort, presenterte seg og sa: "Skriver du til vennene dine?"
Jeg sa: "Ja, vi kom for tre uker siden."
Han sa: "Liker du Elvis"? Jeg sa: "Ja, hvem liker ikke ham?"
Han sa: "Vil du treffe ham?"
Hjemme fortalte jeg far at jeg traff noen på Eagles Club,
som lurte på om jeg ville treffe Elvis.
Det gikk overhodet ikke bra,
for faren min var ikke fan, og det var ikke mora mi heller.
Jeg trodde jeg bare fikk én mulighet.
Det slo meg overhodet ikke at jeg kunne bli bedt tilbake dit.
Vi dro dit i helgen, på en lørdag.
Det sto et glass oppå pianoet,
og da han sang, rocka han akkurat som Jerry Lee Lewis.
Jeg så på glasset og tenkte: "Det kommer til å søles ut overalt".
Da det falt, tok han det opp og så på alle som om det var et triks.
Hæren var virkelig ikke noe for ham, veldig fremmed.
Han var alene, han hadde jo vanligvis folk rundt seg.
Han hadde gjengen sin rundt seg før han gikk inn i hæren.
Dette var i bunn og grunn første gang han var alene.
Det hørtes ut som om han trengte noen å snakke med.
Og han betrodde seg virkelig til meg. Han hadde akkurat mista mora.
Det var ikke bare å miste ei mor, men å miste en venn, en ledsager,
en man kunne snakke med. Jeg kunne vekke henne om natta
hvis jeg var bekymra for noe. Da sto hun opp og prøvde å hjelpe meg.
Elvis og Gladys hadde et svært nært og tett forhold helt fra begynnelsen av.
De bodde i et svært fattig nabolag i Tupelo.
Hun prøvde alltid å gjøre livet deres bedre, men samtidig
havna Vernon i fengsel etter å ha forfalska en sjekk.
I store deler av Elvis' barndom
var det bare Gladys og ham. Gladys sto virkelig på
for å skaffe mat, klær og skolegang.
Hun var støttemekanismen hans mot presset,
stresset og alt karrieren førte med seg.
PRESLEYS MOR DØD ETTER SYDOM
Jeg hadde medfølelse med ham og syntes så synd på ham.
Jeg forsto særlig det med å være så langt unna
og miste ei mor som sto ham så nært. Det var sånn båndet mellom oss oppsto.
Han var veldig nervøs for
hvorvidt han kunne komme inn i bransjen eller i det hele tatt synge igjen.
Han var borte ganske lenge
og trodde at mange fans ville glemme ham. At en ny kom inn og tok plassen hans.
Si noen til fansen.
Har du en spesiell beskjed du har lyst til å sende dem?
Ja, jeg vil gjerne si
at på tross av det faktum at jeg er ute av syne en stund,
så håper jeg at jeg ikke er ute av sinn.
Jeg gleder meg til å kunne komme tilbake og underholde som før.
Elvis var svært følsom og veldig usikker på seg selv.
Som den lille gutten som skamma seg over faren,
over fattigdommen deres
og det som skjedde med mora, men prøvde å gjøre ting godt igjen
og alltid ville glede andre.
Han var en som alltid ville glede andre, og det gjorde ham karismatisk på scenen,
men ble også hans akilleshæl. Han trengte kjærlighet fra massene.
Men jo mer du får av det, jo større blir behovet for det.
Det var da han var i hæren at han begynte å kjenne på det,
at han ikke fikk kjærligheten fra publikum.
Vanligvis når en artist var stor
og reiste i militæret, ble ute av syne for folk i et par år,
så fikk de aldri karrieren på beina igjen. Elvis var aldri ute av syne.
Det viktigste obersten gjorde før Elvis reiste i militæret,
var å få ham til å spille inn mange låter.
De fikk store hiter mens Elvis var i Tyskland.
Hvis du ikke fulgte med på riksdekkende nyheter
og hva Elvis drev med rent fysisk, trodde du at han fortsatt ga ut plater.
Før han dro til Tyskland var han fortsatt rebellen i bransjen.
Og nå var han fotsoldat, som jobbet hele natta med å patruljere.
Han fikk frostskader i snøen.
Obersten skrev brev igjen og igjen for å fortelle om markedsføringa av platene.
FOR Å HOLDE NAVNET VARMT FOR HANS FANS OG ANDRE
MENS HAN TJENESTEGJØR
Han fortalte om nye avtaler, at en ny film venta på ham.
"Jeg har inngått en avtale om to filmer til."
Når jeg kommer ut av hæren, så gleder jeg meg til
å bare fortsette der jeg slapp da jeg reiste i militæret.
Jeg forstår det som at De liker det De driver med.
-Det De gjorde før De tjenestegjorde. -Å ja, det gjør jeg.
Det var det vanskeligste med hele militærtjenesten.
-Å være borte fra det. -Borte fra fansen?
Fra showbusiness i det hele tatt. Det var det vanskeligste av alt.
Jeg tenkte på fortida hele tida og grunnet over framtida.
Man hadde ingen rockemusiker med en karriere over 20 til 30 år å se til.
Et slikt menneske fantes ikke.
Det folk forbandt med suksess, var Sinatra. Han hadde en fantastisk karriere.
Og sånne entertainere, da. Det var liksom toppunktet, det.
12. MAI
The Frank Sinatra Timex Show: "Velkommen hjem, Elvis."
Jeg husker godt et skikkelig utspekulert trekk,
da han ble ønska velkommen hjem med en spesialkonsert av Frank Sinatra.
Det er vår lille "velkommen hjem"-gave. De to årene du mistet i hæren.
Når jeg ser tilbake på dem, forstår jeg at du kanskje ikke gikk glipp av så mye.
Det ser bare ut til at du har mista kinnskjegget ditt.
Hva sier dere til at jeg synger en sang til, folkens?
Øyeblikket markerte med all tydelighet
at Elvis ble ønska velkommen inn i det gode selskap.
Frank fortalte landet at han var "en ordentlig fyr".
"Han tjenestegjorde for landet sitt. Nå er han tilbake."
Men samtidig ga Elvis avkall på noe.
For å få plass i det gode selskap
kunne han ikke lenger bli betrakta som "farlig" eller "en trussel".
"Dattera mi kan stikke av med fyren."
Det var et tilbakelagt kapittel. Nesten som et framforhandla forlik.
De kalte Frank Sinatra "styrelederen", for i realiteten styrte han showbusiness.
Han ble sett på som den eneste i bransjen som kunne snakke opp enkelte mennesker.
"Se, her står vi og synger hverandres sanger."
For min kjære
Jeg elsker deg
Det var vakkert, altså.
Nå og til evig tid
Noen radiostasjoner spiller ikke rock and roll, Elvis.
Hva sier du til det, hva ville skjedd med din karriere om rock and roll døde ut?
Hvis rock and roll døde ut fullstendig,
så måtte jeg ha funnet på noe annet rent musikalsk. Kanskje…
Opera. Jeg vet ikke, altså.
Da Elvis tjenestegjorde i hæren
fikk han høre mye europeisk musikk, og han likte Mario Lanza særlig godt.
Mario Lanza var operasanger. Jeg tror det var der kryssbefruktningen skjedde.
Elvis endra musikalsk stil og stemmebruk. Måten han snakka på, endra seg veldig.
Etter tida i hæren tok Elvis for alvor fatt på de større vokalprestasjonene.
Stemmen hans beherska nesten operaregisteret.
Så fort han var tilbake fra hæren, fikk obersten ham rett i studio igjen.
Der spilte de inn musikk som appellerte til et langt voksnere publikum.
Som artist fikk Elvis hiter innen alle sjangre.
Og han hørtes ut som Elvis i alle sanger. Hvordan fikk han til det?
Han forandra jo seg ikke.
Han fikk sjangrene til å passe ham, ikke motsatt.
Her skinte virkelig talentet hans gjennom.
Elvis kom tilbake og holdt en veldedighetskonsert for Pearl Harbor.
Her kommer han! Mine dammer og herrer.
Det ser ut til å være… Elvis Presley!
MINNEKONSERT 25. MARS 1961
Han gikk ut på scenen som selve personifiseringa av karisma.
Dette var et slags toppunkt. Her trodde man at han relanserte seg,
men så var det i stedet slutten på noe.
Da han var ferdig skulle det gå sju år før han gikk på scenen igjen.
Du tror ikke at rock and roll dør?
Jeg fikk høre det samme da jeg begynte i 1956.
At rock and roll var død, skulle dø ut.
Jeg sier ikke at den ikke dør ut, for den kan være død i morgen. Jeg vet ikke.
Skulle ønske jeg visste det.
Elvis ringte meg støtt og stadig helt ut av det blå.
Han følte han seg trygg på meg og kunne snakke om det han frykta.
Det han likte og ikke likte.
Jeg fikk ikke oppmerksomhet i media, og dette var da jeg datet ham.
Han fortalte om oberst Parker, som han var helt avhengig av
at tok seg av ham og sørget for at han fikk filmroller.
Han håpte det kom større muligheter,
slik at han kunne spille i de filmene han ville spille i.
Mer seriøse filmer, gode filmer han fant et bånd til.
Etter tida i hæren spilte Elvis i et par filmer uten sang, som ingen så.
Elvis Presley i sin mest dramatisk rolle som halvblodsindianeren i Flaming Star.
Kjærlighet til to ulike kvinner river i ham. Han kjemper for å redde begge.
Filmen er dramatisk dynamitt.
Det var en god film. En veldig god film, men han sang ikke, fikk ikke jenta…
Og så døde han. Du kan jo tenke deg hvordan fansen tok det.
Det likte de virkelig ikke, altså.
Det brukte obersten til å si: "La oss omgi deg med massevis av jenter,
få på deg flotte klær og la deg synge, så holder vi handlinga lett og ledig,
slik at så mange som mulig løser billett. Da strømmer pengene på." Og det gjorde de.
Og jeg tror at det var da det begynte å gå nedover.
Vise menn har sagt
At bare fjols forhaster seg
Da fikk han en femårskontrakt med stort sett musikaler.
Jeg kan ikke noe for At jeg forelsker meg i deg
Folk ville se ham synge.
Vi skal til Hollywood for å ta fatt på innspillingen torsdag hos Paramount.
Torsdag hos Paramount for Hal Wallis. To-tre i år. Det blir travelt for ham.
Den hofta der Ser man sjelden her
Perleporten føles nær
Så kom Blue Hawaii. Filmen ble en uventa og real braksuksess.
Men så skjedde noe annet som gagnet Elvis' bankkonto stort
og nesten var drepen for hans kreative liv,
nemlig at filmmusikken ble liggende 20 uker på toppen av Billboard-lista.
En braksuksess. Si hva du vil om oberst Parker,
men han var en fantastisk forretningsmann. Han forsto umiddelbart
at hvis de fortsatte å gi ut filmer der Elvis sang til unge kvinner
som ikke hadde så mye klær på, og de ga ut tilhørende filmmusikk,
så vil det ene markedsføre det andre. Han hadde funnet suksessoppskriften.
Det er strandfest, jo. Kom!
Og dette gjorde de om og om og om igjen.
Og akkurat som alle rusmidler, så ble virkninga svekka litt gang for gang.
Kom hit folk av alle lag
Hør på bongotrommens slag
Fra et forretningsmessig perspektiv, det eneste obersten var interessert i,
er filmene elendige, mens forretningene rundt Elvis går bedre enn noen gang.
Dans muslingdans Dans muslingdans
I filmene så han mer og mer plastisk ut.
Beklager, jeg kan ikke dele meg.
På et tidspunkt er håret hans i filmene som sukkerspinn de spraymalte svart
før de ga det glans. Gredde det med jaksmør eller noe.
Han så ikke ut som et virkelig menneske lenger.
Filmbakgrunnene var kunstige. Ingenting var ekte.
Oberstens plan fungerte. Nå tjente han mer enn Steve McQueen.
Han tjente mer enn Gregory Peck. Mer enn Cary Grant.
Han var den best betalte filmstjerna i USA.
De betalte astronomiske summer,
men det obersten skjønte,
var at jo mer penger de fikk ut av dem, jo billigere filmer kunne han lage.
Jeg spilte inn mange filmer på rappen, og de begynte å bli veldig like.
Etter de fire-fem første sidene visste jeg
at det bare var en ny filmtittel og 12 nye sanger.
Oftest var sangene middelmådige.
De slutta å skrive ny musikk.
De gulpa fram gamle sanger og røte i hop ei slags handling.
Han satte sammen ei lett blanding av sanger ingen andre ville ha,
for kravet for å få lage musikk med Elvis var at oberst Parker fikk gi den ut.
Ingen la skjul på at dette var melkekyr.
På én plate poserte Elvis sammen med RCA-hunden,
som satt oppå et kassaapparat. Det var helt vilt.
Sleng deg med og dans muslingdans
Manusene og sangene ble dårligere.
Til slutt lagde Elvis Presley filmer på tre uker, der alt ble gjort på én tagning
og han sang "Old MacDonald Has a Farm".
Du godeste.
-Flaut. -Jepp.
-For meg var det en forbrytelse. -Ja.
-En forbrytelse. -Ja.
Å sette ham i den situasjonen med den sangen.
Det gjorde ham til latter, og det visste han.
-Ja. -Det visste han.
Når flytta du inn på Graceland for godt?
Det var i 1963.
Jeg visste at han ville bli sint, så ham kaste så mange manus rundt seg.
Frustrasjon og sinne.
Han mista litt grep om hvor karrieren var på vei.
For han ønska seg ikke slike roller.
Hollywood hadde et galt bilde av meg, og det visste jeg.
Jeg kunne ikke gjøre noe med det.
Visste ikke hva jeg skulle gjøre, følte meg forplikta til ting jeg ikke trodde på.
Etter hvert hadde jeg ingenting jeg skulle ha sagt.
Jeg fikk ikke godkjenne manusene.
Da kunne jeg ikke si at filmene ikke var gode nok for meg.
Derfor ble jeg veldig motløs.
Ikke engang alle pengene i hele verden kunne ha fått meg til å føle meg fornøyd.
Første gang jeg hørte ham si nei…
ELVIS' VENN
…var her i Bel Air.
Han så på manuset, og så kasta han det i veggen.
"Jeg spiller ikke i en slik film til."
I løpet av noen timer kom plateselskapet,
William Morris-byrået, filmstudioet og oberst Parker.
"Hvis du ikke fullfører kontraktene, får du ikke gjøre noe."
Han hadde ikke noe valg. Ikke egentlig. Han måtte fullføre kontrakten.
Man så det til og med fysisk på ham.
Jeg brydde meg veldig, helt til jeg ble fysisk syk.
Jeg ble voldsomt syk.
Uansett hvor stor Elvis ble, var han fortsatt fyren som vokste opp
i ei fattigslig rønne.
FØDESTED
Det var alltid noen som sa: "Det skal ikke mye til å havne der igjen."
Hvis Elvis var så opptatt av penger, hvorfor sløste han sånn?
Ingen brukte penger som Elvis. Det gikk gjetord om det.
Dette handla ikke om penger.
Det handla ikke om penger sett opp mot målene han satte seg.
Han var redd for å bli forlatt.
Penger er bare en måte å vise at man bryr seg på.
Det er det å bli forlatt de bruker mot deg.
Obersten hadde en usedvanlig evne til å utnytte seg av Elvis' usikkerhet,
infantilisere ham skikkelig.
Han følte at han sto i gjeld til obersten for karrieren, og det var tøft for ham
å si: "Her vil jeg stå på egne bein. Jeg vil bestemme selv."
Elvis nærmeste samarbeidspartner var en mann som ikke forsto ham.
Det var det tragiske i forholdet deres.
Det var ingen som fortalte Elvis hvor dyktig han faktisk var.
Slik at han virkelig tok det til seg.
Tenk å være så talentfull og samtidig en revolusjonerende artist,
men så står du foran en verden som ikke forstår deg,
som i bunn og grunn ser på deg som en slags klovn.
Ser man på Elvis' karriere gjennom store deler av 60-tallet
ser man en artist som ble fullstendig isolert fra det han trengte som mest.
Dette var en mann som var født til å opptre foran folk.
Nå var han isolert.
Elvis hadde vært farlig nok selv til å kjenne igjen fare når den lurte.
FORFATTER
Han hadde sett Rolling Stones. Han hadde sett Beatles.
Han visste hvilke følelser de framkalte i USA,
for han hadde selv gjort det samme.
En psykiater sa nylig at dere bare er fire Elvis Presley-er.
Det er ikke sant!
På hver plakat ser man heltedyrkelsen
som minner om Elvis Presley og Frank Sinatras storhetstid.
I 64 kom en voldsom flodbølge.
Alt endra seg. Hårfrisyrene og klærne endra seg.
Over natta gjorde Beatles alle andre betydningsløse.
Alle andre måtte bare henge på.
Du store tid, jeg lyttet da til Beatles, jeg også.
Jeg lyttet til Mick Jagger. Han var akkurat som Elvis.
Hoppa rundt overalt. Jeg tenkte: "Hva i all verden?"
Musikken var i endring.
Beatles kom til huset vårt i Bel Air, og det ble en festlig kveld.
De var så nervøse da de kom inn.
Elvis satte seg faktisk ned på sofaen,
mens John Lennon og Paul McCartney bare stirret på ham.
De sa ikke et ord. Så bare på ham. De var så nervøse, de.
Da sa Elvis: "Hvis dere ikke skal si noe…" Og så skrudde han på TV-en.
De var fullstendig trollbundne av ham.
Jeg husker at vi traff dem. Vi kom i snakk med hverandre, og John sa:
"Jeg turte ikke å fortelle Elvis dette, men kan du si det til ham?"
"Ser du kinnskjegget?" Ja, sa jeg.
"Jeg ble nesten kasta ut av videregående fordi jeg ville se ut som Elvis.
Vi hadde ikke vært her i dag hvis det ikke var for ham."
På den tida skrev Beatles sine egne låter,
og før Beatles var det stort sett sånn
at låtskrivere skrev låtene, mens sangerne sang sangene.
Det var det som gjorde at det skjøt fart, det at Beatles faktisk skrev selv.
Det var det som ga oss, datidens ungdom, en stemme.
Beatles forgudet selvsagt Elvis,
men de lytta ikke nødvendigvis til de nye platene hans.
Han var den første rebellen.
Den første som gjorde rock and roll til en landeplage blant ungdommen.
Nå var han henvist til å være familieunderholder.
Det må ha gjort veldig vondt.
Jeg har aldri skrevet sanger, men skulle ønske jeg gjorde det,
som konkurrentene, for de er veldig gode låtskrivere.
For meg var det så vidt jeg tok artium, ikke sant?
Plutselig dukker det opp rockegrupper som spiller på mye dypere tema.
Det handler om det virkelige liv, og det snur alt på hodet.
Først var det den etniske spenninga,
så var det de økonomiske spenningene,
så var det det som skjedde i Vietnam,
som utvilsomt påvirket den amerikanske kulturen voldsomt.
På tross av benektelser fra offisielt hold er Vietnamkrigen nå betydelig eskalert.
For første gang har jagerfly fra USA bombet byen Haiphong massivt.
Ingen av 50-tallets rockeartister prøvde å nå dypere ut.
For meg var det stort at folk begynte å lete etter mening i musikken.
Virkelig mening, noe som stakk dypere enn noe de hadde hørt fra Chuck Berry
eller fra Elvis.
Ei kule fra buskens skjul
Tok Medgar Evers blod
En finger trakk av mot hans navn
Et middel i den mørkeste natt
Hånda fikk skuddet satt
To øyne sikta inn
Bak en mann sinn
Men dra ham ikke inn
Deres brikke i spillet Det er der han kommer inn
Plutselig får man lyrikken.
Poesi i musikken. I folkemusikken og så i rocken.
Da Bob Dylan deklamerte en slags lyrikk i sangene sine,
lurte man på hva det var. Hvor kom det fra?
Folk som skrev sanger, ønsket virkelig å speile
det som skjedde i gatene.
Elvis så ikke på seg selv som noen politisk skikkelse.
Det hadde sett rart ut merkevaremessig, særlig siden han spilte i Hollywood-film.
Skulle han begynne å synge dagsaktuelle sanger?
Elvis holdt seg på sidelinja, mens verden gikk mot
å framføre politiske, åpenbare standpunkter med voldsom kraft.
Mr. Presley. Med tanke på det å tjenestegjøre,
hva mener De om dem som demonstrerer mot krigen? Ville De nektet å verve dem?
Jeg velger å holde mine personlige meninger om det for meg selv.
Jeg er bare en entertainer, og… Det vil jeg ikke kommentere.
Bør andre artister holde meningene sine for seg selv?
Nei. Det kan jeg ikke si.
De eneste sangene Elvis kunne spille inn da,
var sanger nesten alle seriøse artister i USA hadde sagt nei til.
USAs største stemme fikk USAs verste låter,
og ikke bare var det ingen som stoppa ham, ingen av hans folk så ut til å forstå
at dette var et problem unntatt Elvis.
Elvis var kanskje mange ting, men idiot var han ikke.
Han kunne lese grafer som alle andre. Nå døde alt ut.
Jeg tror at han tenkte: "Er dette slutten, vil jeg avslutte som den jeg vil være,
ikke den de vil at jeg skal være."
"How Great Thou Art" var en utrolig viktig milepæl i karrieren,
for den viste ham at han var i stand til å gjøre det han satte seg fore.
Dette måtte ikke være tidenes største kommersielle suksess,
men heller at han selv hadde kontroll over sin egen skjebne.
Det var det første steget tilbake mot den han var som menneske og artist.
Han gikk tilbake til gospelrøttene og insisterte på å lage en plate
som ikke sto i stil med det obersten ville at han skulle lage,
nemlig mer popmusikk.
Hvis Elvis ikke hadde fått lov til å lage gospelmusikk i den delen av karrieren,
vet jeg ikke hva han hadde gjort.
Han måtte ta til motmæle. "Det er dette jeg virkelig har lyst til."
-Er du mest glad i vestlig musikk, Elvis? -Nei, sir, det er det ikke.
For meg er det spirituals.
Jeg kan praktisk talt hver eneste religiøse sang som har blitt skrevet.
Da han fant ut at jeg var gospelsanger og hadde gospelrøtter,
var det som om vi ble dratt mot hverandre, for det var sånn han ville synge.
Man blir født med noen følelser, som man kjenner på på ulike steder.
Når jeg besøker ulike kirker, føler jeg ånden som preger de enkelte kirkene.
Det var det Elvis ville føle.
Da jeg så Elvis synge "How Great Thou Art"…
…var det første gang jeg var med på plateinnspilling.
Jeg satt rett utenfor glassveggen.
Jeg tror at det var noe åndelig som rørte ved ham.
Det var som om sjelen hans hadde forlatt kroppen hans.
På slutten av økta
gikk han ned på kne,
så opp og hadde et lite…
Han så ut som en liten gutt, der han smilte stolt.
Han visste at han hadde laget noe stort.
Han vant tre Grammy-priser.
Alle for gospelmusikk. Det sier noe om hvor hjertet hans lå.
Hadde Elvis selv kunne velge hvilken musikk han sang, hadde det blitt gospel,
men da ville han ikke tjene penger og bli superstjerne.
Derfor måtte han gå den veien som førte ham til stor suksess,
for obersten ville ikke at han skulle synge mer.
Han ville ha ham i filmer.
Gospelalbumet avslører hva det var som foregikk innerst inne hos ham.
Jeg vil ikke bare fortsette med det samme.
Jeg vil ikke stå helt stille, hvis De skjønner?
Jeg vil gjerne utvikle meg.
Jeg vil gifte meg og stifte familie.
Det er helt sant. Det er helt vanlig å gjøre det.
Hvem vil bli gammel og være alene? Forstår De?
Jeg satt i påkledningsværelset i Graceland
da han sa "Cilla" og banket på døren min. Han hadde noe bak ryggen.
Så sa han: "Nå er tiden inne."
Og så tok han ut en eske, og der var det en giftering.
Jeg var i sjokk.
Det er viktigere å omgi deg med mennesker
som kan gi deg glede, for du lever bare dette livet én gang.
Man får ingen reprise.
Man kan ikke forhaste seg med å finne den rette piken.
Jeg tenkte: "Dette kommer pappa aldri til å tro."
Jeg ble gravid natta etter bryllupet.
Jeg var engstelig, jeg tenkte: "Herregud, jeg vet ikke om jeg…"
"Er jeg klar til å bli mor?" Jeg var 21.
Jeg begynte å gråte en kveld. Dette har jeg aldri fortalt om før.
Han kalte meg alltid "Satnin". Da sa han: "Hva er i veien, Satnin?
Hva er i veien, vennen min?"
"Jeg er redd."
"Jeg vet ikke om jeg er klar for barn."
Da sa han: "Du blir en flott mor. En storartet mor."
Da sa jeg: "Da får jeg ikke gjort ting sammen med deg lenger."
Og han: "Jo, det gjør du."
Jeg sa: "Du vil vel ikke omgi deg med spedbarn og småunger."
Vi giftet oss, gjorde ting sammen og reiste til Vegas.
Jeg tenkte at alt det ville ta slutt.
Jeg tenkte åpenbart annerledes enn ham.
Han skulle jo bli far.
Elvis gledet seg helt klart til å bli far.
Han var litt engstelig, det må jeg si.
Visste ikke hvordan han holdt et barn, trodde ikke det, iallfall.
Men så gikk det kjempebra.
Til slutt lagde han én siste film for Paramount,
Easy Come, Easy Go. Den floppet fullstendig.
Platen havnet ikke på topplisten og solgte bare 30 000 eksemplarer.
Jeg tror ikke han forsto
hvor ille det var før han en dag så en overskrift
i en av bransjebladene der det sto:
"Ingen hungrer etter flere Presley-filmer."
PRESLEY HAR IKKE EN KJANGS ANMELDER RISTER PÅ HODET
Oberstens måte å få ham til å finne fokus igjen i 56
var å få ham med på Gud vet hvor mange fjernsynsprogrammer.
Da han kom tilbake fra militæret og måtte reetableres, ble det Frank Sinatra Show.
Nå hadde han ingenting.
Han sa: "Jeg må gjøre som før, få ham på fjernsyn."
Det fikk briste eller bære.
I årene som gikk, savnet jeg kontakten med publikum.
Jeg begynte å bli irritert.
Jeg spilte i mange filmer, men fikk ikke gjøre det jeg kunne.
Alt fortsatte sånn, mens jeg ønsket meg tilbake.
Tanken var at han nå skulle komme inn i stuene til folk igjen.
Det ble først til
det vi i dag kjenner som '68 Comeback Special underveis.
Han ville ikke være rundt folk.
Han ville bare slappe av, dra på stranden og bare tenke.
Han kom seg i form.
Han begynte å trene.
Han må vel ha gått ned elleve kilo.
Han trente som om det var til et tungvektsmesterskap.
Jeg tror aldri at jeg hadde sett ham så opprømt før.
Vær så god.
TAGNING 512
Det er 512.
COMEBACKKONSERT 1968 ØVING PÅ GOSPELDELEN
Der og da visste vi ikke om Elvis kom eller ikke.
Mange ganger øver man bare med bandet, så tar man koringen,
og så prøver man å sette alt sammen med produsentene.
Men så dukka Elvis opp.
Det er tagning 501.
Før røyka jeg
Drakk og dansa hoochie-coo
Før røyka jeg og drakk
Røyka, drakk og dansa hoochie-coo
Han satt og snakka med oss. "Det høres råbra ut. Står til?"
Han ville vite hvem vi var, hva vi drev med og hva slags musikk vi likte.
Derfor er jeg redda Jeg er redda
Han sa at han var nervøs for å gjøre dette. Hele 68-konserten.
For noe sånt hadde han aldri gjort før.
Pokker.
Folk snakker om konserten nå ut fra det de husker,
nemlig Elvis som rå rock and roll-musiker som kommer tilbake.
Det gjorde obersten sitt ytterste for å ødelegge.
Konserten var full av sketsjer, han slåss, og så var det tåpelige småpassasjer.
-Pokker. -OK.
Det var flott musikk, ja.
Men det var også mye oberst Tom Parker-dritt over det hele.
Ni-null-to.
Fem-ti.
Pokker.
Han var veldig nervøs da han spilte musikk,
og veldig irritert da han gjorde noe annet enn å spille musikk.
Tagning 120.
Konflikten mellom Elvis og obersten, eller konflikten mellom de to Elvis-utgavene…
Hvordan man enn vil si det. Den gjorde seg gjeldende
gjennom smerten hans over å rote det til.
Du skal gå inn her. Beklager.
-Jeg bomma. -Film videre.
Den dype irritasjonen over å bli tvunget inn i ydmykelsen med flere sketsjer.
Fem-null-to.
-Hvor er forgrunnen? Den veien? -Nedover, her.
Ser du det blå merket her? Kanskje her et sted.
Etter fjorten år klarer jeg ikke å skille for- og bakgrunn.
Konsertens premiss var en tåpelig oberst Parker-oppsetning.
Produsentene av forestillingen fikk en oberst Parker-innpakning
som viste den mer offentlige Elvis, slik folk hadde kjent ham de siste sju årene.
Når det var pauser i handlingen,
gjorde privatpersonen Elvis som før og spilte musikk med vennene sine.
JAM SESSION I GARDEROBEN
Da produsentene kom inn og fikk se det,
forsto de at det obersten prøvde å få ham til å gjøre, var elendig.
Mens det Elvis gjorde i sitt eget privatliv, var gull.
Det er litt som "Blue Moon of Kentucky"?
Han jammet etter øvelsene hver dag. Akustisk. Med dem som var der den dagen.
Glem produksjonen, glem originalkonseptet.
Det var dette publikum virkelig ville ha, som de aldri fikk se.
I går, vet dere, tenkte jeg på…
…å få inn denne delen
i medleyen, på en eller annen måte.
Jeg har tenkt på det samme, Elvis.
Men man må ha den spenningen for å få til dette.
For nå slapper du av, du har gjort ditt.
Jeg vil filme det, sa jeg til Parker. "Over mitt lik" var hans svar.
Etter å ha plaga ham i flere dager, henvendte han seg frustrert til meg.
"Hør her. Du skal få gjenskape det på scenen,
men jeg kan ikke love deg at noe blir med i programmet på NBC."
Når man så ham spille de gamle standardlåtene
og blues- og gospelsangene som Elvis elsket å lytte til,
når man så ham spille dem på scenen, så var det de som gjenskapte
det som skjedde organisk i garderoben så fort kameraene var slått av.
Og det man husker, er den brummende, Elvis som skred inn på scenen for å si:
"Greit. Keith Richards og Mick Jagger. Men jeg er Elvis Presley, for faen."
NBC bringer deg følgende program i farvefjernsyn.
Singer presenterer Elvis, Elvis Presleys første fjernsynskonsert.
Hans første opptreden på fjernsyn på nærmere ti år.
Han sa at han var veldig nervøs.
For om folket ville like ham.
Vi visste ikke hvorvidt Elvis ville komme ut av garderoben.
Velkommen til NBC…
Jeg jobber i en helt annen verden.
Men det må jeg si. Hvis du ikke er redd, så sliter du.
Vil du at det skal bli bra, så er du livredd.
Det er en veldig ensom følelse.
Frykten…
for å feile er en veldig stor motivasjonsfaktor.
Frykten for å gjøre seg til latter.
Vi vet alle hvordan det føles å stå foran folk når det ikke går bra.
Det er grusomt.
"Det er folk her, unge folk.
Vet ikke om de liker musikken min, de liker nok Beatles.
De liker nok Janis Joplin eller Jimi Hendrix.
Ingen kommer til å bry seg om meg."
Men det er noe med det å stå overfor det som gjør deg i stand til å gjennomføre.
Jeg kaller det forventningsangst.
Da vi var i Saint Paul i begynnelsen av Born in the U.S.A.-turnéen,
satt jeg bak scenen ti minutter før vi skulle gå på.
Jeg hørte publikumsbrølet der ute.
De brølte som bare det. Da tenkte jeg: "Fy flate.
Hva har jeg rota meg opp i?"
Jeg skulle gå ut på en scene som var ukjent for meg.
Jeg ble produsert og regissert av folk jeg ikke kjente godt.
Men så gir du etter hvert bare faen.
"Jeg må gå ut dit uansett hva som skjer. Faen heller."
Han kom til "faen heller"-punktet. Det var det som for gjennom hodet på ham.
Han fant det. Og så var han på vei.
Han var på vei dit skjebnen hans skulle føre ham.
Jeg bodde i Woodstock i New York.
De andre i The Band var der. Bob Dylan også.
Da vi hørte om fjernsynskonserten med Elvis som skulle komme,
sa Bob og jeg: "La oss se hva det er. La oss se om han fortsatt har det i seg."
Ser du etter trøbbel
ÅPNINGSNUMMER
Har du kommet rett
Ser du etter trøbbel
Bare se rett på meg
Oppreist ble jeg født
Ga svar på tiltale
Pappa var en grønnøyd gruvekar
Fordi jeg er ond
Mellomnavn: elendighet
Jeg er ond, ja
Så ikke kødd med meg
Jeg hadde ei lita spisestue med en svær TV.
Faren min sto på kjøkkenet, men han så fjernsynet fra…
fra plassen ved kjøkkenbordet.
Jeg satt foran TV-en.
Det var Elvis Presleys gjenfødelse.
Jeg sulta nesten i hjel ne'rri Memphis Lykken sto meg ikke lenger bi
Jeg satt øverst, for jeg ville se alt.
…overlasta hønsebil Jeg dro til Panama City
Så kom han på scenen. Jøye meg.
De sa alle det samme Fra brygge til bar
Her e'kke det plass Til en gitarkar
Jeg så ham aldri opptre.
Det var første gang jeg så ham opptre. Jøss. Var det slik det var, altså?
Viste dem hvordan bandet ble Med en gitarkar med tæl
Vis dem, nå
Jeg tror ikke jeg forsto hvor god han var etter å ha sett ham et par ganger.
Her fikk man ikke bare se hvem han hadde vært, men hvem han kunne bli.
Bare følg den folkestrømmen Så havner du på dansegulvet hans
Der du digger den beste gjengen på fem Langs Mexicogolfen uten stans
Gjett hvem som leder bandet på fem
Har du sett Det er den lille gitarkaren med tæl
Det ga Elvis snerten tilbake.
Han hadde det fortsatt i seg.
Det hadde utvikla seg, og nå var det sterkere.
Elvis hevet Elvis til neste nivå.
Noe av det første som slo meg, var at han ikke hadde sett så godt ut på lenge.
Han kom ut…
…og så var han verdens kjekkeste fyr.
Han kom ut i skinndrakten
med kinnbein som tatt rett fra en gresk statue.
Takk for i kveld, da.
Det har vært en lang konsert.
I mange år hadde han ikke opptrådt foran folk, hadde ikke sunget.
Det hadde blitt avstand på så mange vis.
Hva skal jeg gjøre nå, da?
Uansett hvor usikker han var, stilte han seg laglig til for hogg og ydmykelse.
Dette skal være den uformelle delen av konserten der vi besvimer
eller gjør hva vi vil. Særlig jeg.
Ja, fyren med de ville antrekkene, som rister på hoftene
og har stort hår, er veldig sjenert, han er en veldig følsom mann.
Vi har ikke med oss hele bandet vårt i kveld, men vi vil…
Vi vil gjerne gi dere følelsen av hvordan jeg begynte for 14 år siden.
Sounden vi hadde på den tida.
Fyren til venstre for meg spilte gitar for meg
da jeg begynte i 1912. Nitten…
Det er ikke bare Elvis' tilbakekomst.
Her fører bokstavelig talt Elvis bandet sammen igjen.
Dette er Scotty Moore, gitaristen min.
Bandet hans da han var countrysanger. Da han var med i Louisiana Hayride.
Da han spilte i Opry.
Dette er trommisen min. Han er fra Shreveport i Louisiana.
Jeg møtte ham for rundt ti år siden, DJ Fontana.
Her så man musikere som var glad i hverandre,
som kom bort fra hverandre, og som så samlet seg igjen
for å fange magien en gang til.
På vår første innspilling hadde vi gitar, bass og en gitar til.
Det hørtes slik ut.
Det er greit, mamma
Det er greit, sier du
Det er greit, mamma Det kan du tru
Det er greit
Det er greit, ja, mamma
Det kan du tru
Da han satt der i stolen
sammen med bandet sitt med publikum rundt seg,
da han satt i et intimt miljø, så man kontakten han fikk med folk.
Jeg drar fra byen, baby Jeg drar, det er det jeg gjør
Da blir du ikke plaga Av at jeg banker på din dør
Men det er greit
Han så fantastisk ut. Han hørtes fantastisk ut.
Det føltes som om laget mitt hadde kommet seg på beina igjen.
Og nå vant de. Ikke sant?
Sånn, ja.
Det er greit
Det er greit, ja, mamma
Det kan du tru
For en åpenbaring.
En musikalsk åpenbaring.
Her så man hvor fantastisk høyt nivå artisteriet hans holdt.
Synginga var helt utrolig,
og man så og hørte ham virkelig spille gitar for første gang.
Han var en dyktig gitarist.
Er vi på fjernsyn nå?
-Er vi på fjernsyn? -Nei, vi er på toget til Tulsa.
Det største øyeblikket for min del i 1968-konserten
var da Elvis spilte "Baby What Do You Want Me To Do."
Det er en slags oppvarmingslåt, en bluesoppvarmingslåt.
Han spilte gitar som en råtass.
Man så at han ble født til å gjøre dette.
Ja, baby!
Ja!
Alt som fikk ham dit, kom tilbake.
Alt som hadde kommet i veien for det, ble borte. Alt sammen.
Ja! Ja!
Du fikk meg til å titte, gjemme meg
Det må ha vært veldig sterkt for ham. Nå våkna han til liv igjen.
Og nå forsto han nok at han var Elvis Presley, for faen.
Du fikk meg til å gjøre det du vil Baby, det du vil ha meg til
Det er noe galt med leppa mi.
Nei, vent nå litt. Det er noe galt med leppa mi.
-Vel… -Dere husker vel det?
Det skal dere vite. Jeg tok 29 bilder akkurat sånn.
Elvis. Fingeren.
-Alt jeg kunne bevege i Florida. -Stemmer.
Politiet filma en konsert en gang i Florida
fordi foreldreutvalget eller KFUK eller noen mente…
…at jeg var noe. Og…
"Han der må være sprø", sa de. Vel. De…
Politiet filma konserten. Derfor måtte jeg stå helt i ro.
Jeg kunne bare røre lillefingeren min.
Gjennom hele konserten.
Det var det mest oppriktige noen hadde sett av Elvis noen gang.
Det kan ha vært første gang
noen faktisk fikk se
det virkelige mennesket Elvis Aaron Presley,
oppvokst i Tupelo i Memphis.
Jeg sa: "Hør her. Du kan gjøre som du vil, mann.
Gjør hva du vil, baby."
Jeg sa…
Vi sier en for penga To for et spill
Tre for å bli klar Bli helt vill
Men ikke trå på mine blå semskasko
Gjør hva du vil Men ligg unna mine blå semskasko
Du kan slå meg ned Tråkke trynet mitt ned
Baktale mitt navn på hvert et sted
Gjør hva som helst du har lyst til
Men ligg unna mine sko
Ikke trå på mine blå semskasko
Gjør som du vil Men ligg unna mine blå semskasko
Du kan brenne mitt hus, stjele min bil Drikke min sprit…
Herregud.
Han var som en tiger.
Ligg unna skoene mine, ikke…
Han briljerte, gjorde sin egen greie og var sexy.
Det var som en reinkarnasjon.
Pass deg, baby, pass deg
"Er jeg gift med ham? Jøye meg. Hvor har jeg vært, da?"
Herregud, så lekker han var.
Håret var kjempeblankt, og lyset traff det.
PUBLIKUM
Han strålte.
Jeg vet ikke hvordan Gud ser ut, men fyren var som en gud.
Fortsett sånn, ja.
Stemningen var helt elektrisk. Det tok pusten fra en.
Bare gjør som du vil Men ligg unna mine blå semskasko
Jeg husker et par jenter som lot seg rive med fullstendig av ham.
De sa: "Det visste jeg ikke. At han hadde så mye karisma.
At han var så sexy."
Hva syns dere så langt?
Jeg hørte slike kommentarer. Jøss, liksom.
"De har nettopp oppdaget ham."
Det var dette vi andre opplevde da han dukket opp første gang.
Han tok en låt og sa: "Her har dere en hitlåt til."
Og det var jo greit,
men i løpet av konserten synger han "Trying to Get to You".
Trying to Get to You.
Det var en B-side fra en tidligere plate.
Og den sang han fletta av folk med. Det var helt fabelaktig.
Jeg har reist over fjell
Selv gjennom den dype dal
Jeg har reist natt og dag
Jeg har løpt som bare det
For å komme meg til deg
Helt siden brevene fra deg
Det var fenomenalt. For han var så fri.
Ingenting kunne holde meg igjen
Eller holde meg unna deg
I alle år hadde obersten gjemt ham bort og fått ham til å spille i filmer.
Men de betydde ikke no'
Da de slapp ham løs på scenen, skjønte man det.
Jeg tenkte: "Du har noe på gang i den svarte skinndrakten.
Fortsett sånn, bror."
Når nattas mørke ga meg gys
Ga han meg sitt sterkeste lys
Da jeg prøvde å komme meg til deg
Publikum elska det. Og han fikk gjøre akkurat det
som han elska, som var bakgrunnen for alt sammen.
Ikke pengene. Det er fint med penger.
Det var det som lyste ham opp, det hadde det gjort siden han var barn.
Direktøren holdt fest I fengslet natta lang
Fengselsbandet var der Jamra så det sang
Bandet var helt rå Spilte fett som få
Skulle ha hørt Fengselsfuglene nå
Dette var den gamle Elvis. Et nostalgisk øyeblikk for ham.
Alle i hele…
Nå var han både den gamle og den nye Elvis på samme tid.
Spider Murphy spilte tenorsaksofon Little Joe blåste…
Her så man den gamle Elvis, 1968-Elvis og den kommende Elvis.
Hele slagverkrekka var en kjeltringgjeng
Nå rocker vi Ja, nå rocker vi
Ingen her inne kunne få nok De dansa til fengselsrock
Han var på utkikk etter et liv der han kunne være fornøyd med seg selv.
For meg representerer 68-konserten øyeblikket da Elvis fant dette.
Bugsy gikk til Shifty Og han sa niks, niks
Jeg vil bli her en stund Få min fiks
Når folk diskuterer Elvis eller skuffelsen over utviklinga i karrieren hans,
sier de at han ikke i stor nok grad gikk den veien skjebnen ville ha ham.
Den kvelden gikk han akkurat dit skjebnen ville ha ham.
Og fant den.
De danser til fengselsrock
Vi danser til rock
Ja, vi danser
Til fengselsrock
I 68-konserten så vi en mester i aksjon. Men sånn var Elvis hver eneste dag.
Ingen forutså å kunne få mer ut av Elvis hver eneste dag.
Hadde de vært smartere eller mer forutseende,
hadde de laget 50 slike konserter til, for de hadde vi også snakket om.
Sånn var Elvis hver jævla dag.
Han hadde ikke bare en god dag. Sånn var den jævelen hver eneste dag.
Vi sitter her og gjør oss til dommere over hvordan han taklet hverdagen.
Presset ved å være gift, å bli far og kjendis.
Oberst Tom Parkers tull.
Men midt oppe i det slo lynet ned.
Da sitter vi igjen og må bearbeide det.
"Skulle ønske det fantes mer. Hvorfor gjør det ikke det?"
Alle storslagne showbusinesshistorier må romme mer enn én akt.
De aller beste har tre akter.
Denne konserten ga ham en tredje akt.
Og så vet vi alle hvor historien slutta.
Men i begynnelsen var det skikkelig bra.
Det jeg ønsker meg på Elvis' vegne, som kanskje er rart å ønske seg,
er at folk kunne ha litt empati for ham.
Vi gjør kjendiser til objekter.
Dette var et menneske.
Et menneske som var livredd, men som blottla seg for alle.
Jeg blir lystig til sinns når jeg ser konserten,
for her gjør han det han selv vil.
ORIGINALOPPTAK AVSLUTNINGSNUMMER
Det må finnes lys som skinner sterkere
Et eller annet sted
For de fleste mennesker er Elvis en tragisk skikkelse.
Vi vet hvordan det slutter.
Kan jeg drømme om et bedre land
Der alle mine brødre går hand i hand
Fortell meg hvorfor, ja, hvorfor…
Når jeg ser 68-konserten liker jeg å se for meg
at det var sånn det var.
At han gikk av den scenen og var lykkelig.
Vi må finne fred og forståelse
Noen ganger
For det man så den kvelden var den ene gangen
da Elvis Presley bestemte seg for å være den han ville, for sin egen del.
Kan jeg drømme om en varmere sol der
Der håpet skinner for enhver
Si meg hvorfor, ja hvorfor
Hvorfor dukker ikke den solen opp?
Det var det nærmeste han noen gang kom å realisere drømmene
som fikk ham foran mikrofonen i utgangspunktet.
Vi er fortapt i en sky
Med for mye regn
Fanget i en verden
Full av smertenes tegn
Men så lenge en mann
Har drømmens styrke i seg
Kan han redde sin sjel
Og fly
I dag huskes Elvis som en av de mest vesentlige talentene fra USA.
Dypt i hjertet skjelver det…
Det er fordi det var øyeblikk der folk så ham.
Og det største av de øyeblikkene var kvelden på scenen i Los Angeles.
Der ute i mørket
Står et blafrende lys Å ja
Og mens jeg kan tenke, mens jeg kan gå
Mens jeg kan snakke og mens jeg kan stå
Mens jeg kan drømme
La drømmen min
Bli sann
Akkurat nå
Å, la den bli sånn akkurat nå
Å ja
Takk. Takk for i kveld.
COMEBACKKONSERTEN I 68 BLE SENDT 3. DESEMBER 1968.
DEN BLE DEN MEST SETTE SENDINGA PÅ NBC DET ÅRET.
AV USAS TV-SEERE SÅ 42 % KONSERTEN.
ETTER 1968 HOLDT ELVIS UTELUKKENDE LIVEKONSERTER.
HAN SPILTE 361 KONSERTER TIL FØR HAN DØDE I 1977.
HAN BLE 42 ÅR GAMMEL.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen