Downloaded from YTS.MX
I JUNI 1968 BÖRJADE ELVIS PRESLEY REPETERA
Official YIFY movies site: YTS.MX
INFÖR SITT FÖRSTA LIVEFRAMTRÄDANDE PÅ ÖVER SJU ÅR.
HAN HADE INTE HAFT NÅN TOPP-TIO-HIT PÅ FEM ÅR.
HANS KARRIÄR SOM UNDERHÅLLARE VAR I FARA.
Hans framtid var avhängig av det här specialprogrammet.
Elvis var på botten av sin karriär. Han gjorde filmer han inte ville göra.
Han hade inte stått på scen på sju år.
Ni vet väl varför vi är här? Elvis Presley Special.
'68 Comeback Special skulle visa honom
om han fortfarande hade en publik som artist.
Om Elvis inte gjorde sin karriärs bästa framträdande,
så var det slut.
När Elvis först slog igenom, så var det en uppenbarelse.
Hans utseende i början av karriären var så coolt det kan bli.
Men det blev nåt annat på 60-talet.
Han gjorde musik som inte var lika bra som i början.
Han gjorde filmer som ingen trodde på.
Jag bjuder på ditt livs största biff.
Han balanserade på en tråd
mellan "jag är äkta vara"
och "jag har tappat gnistan".
Nu ska vi få se om han verkligen är tillbaka eller inte.
Vi ska få se vad han går för.
Precis innan de ska upp på scenen ber Elvis regissören att komma till logen.
Han sa: "Jag kan inte gå ut på scenen."
Och publiken kom in.
Glenn?
Börja?
Okej. Ni vet väl varför vi är här?
Och regissören säger: "Elvis, du måste gå ut."
Elvis hade skinnjackan på.
Och regissören säger: "Vet du vad?
Gå ut. Om du inte gillar det, så låtsas jag att banden förstördes."
Han ger honom ett galet löfte.
Elvis gick ut.
Han visste vad som stod på spel.
Han visste att ett misslyckande innebar slutet.
Det kunde förstöra hans karriär. Det visste han.
Välkomna till NBC och Elvis Presley Special.
Bättre kan ni. Jag tar om det. Jag vill verkligen höra er.
Välkomna till NBC och Elvis Presley Special!
Och här kommer Elvis Presley!
Jag måste göra det förr eller senare, så jag kan lika gärna börja. Kör.
Jag får börja om. Jag missade det.
Elvis missar starten och de måste börja om.
Han är jättenervös. Han svettas av nervositet.
-Vi är redo. -Grabben min.
De syr in mig ett tag.
När man ser honom är det svårt att tro att han en gång var The King.
Hur länge ska jag stå här? Är vi klara?
Det börjar bli pinsamt, Steve. Jag måste göra nåt.
Det är chockerande, för han är väldigt nervös och uppenbart osäker.
Överväldigad av ögonblickets storhet.
-Okej, är du redo? -Nej, men vi försöker ändå.
Personen som stod på scenen
var ett tomt skal av rockstjärnan som bara ett decennium tidigare
satte skräck i det konventionella USA.
Vi fick ett sjuårskontrakt med Paramount Pictures.
Över en natt var allt borta. Det var som en dröm.
PRESLEY MÖNSTRAR
Säg nåt till dina fans. Är det nåt särskilt du vill förmedla till dem?
Så jag blev väldigt modfälld.
Och här kommer Elvis Presley!
För bara några veckor sen spelade en ung man från Memphis in en låt
på Sun Records.
Han är bara 19 år. Elvis Presley, ge honom en varm applåd.
Jag har alltid gillat musik. Mamma och pappa älskade att sjunga.
När jag var tre, fyra år smet jag ifrån dem i kyrkan, gick fram till kören
och började slå takten.
På den tiden var musiken väldigt segregerad.
Det mesta vi hörde var svart musik. Det var rhythm & blues,
B.B. King, Little Richard.
Vita spelade Pat Boone, The McGuire Sisters…
Vi var inte intresserade av den sortens musik.
I USA var man oerhört rädda för
att svart kultur skulle smitta vita barn.
Och här kommer Elvis, som tog musiken och rörelserna
som han såg på barer i Mississippi och Memphis i sin ungdom,
musiken som han älskade, till scenen.
Det gav oss vår egen musik. Det var inte våra föräldrars musik.
Det var farlig musik, för det var inte samhällets musik,
särskilt inte i Södern.
Det var tabu.
Elvis gjorde främst covers på svarta artisters låtar då.
Elvis kom från den djupa Södern, så han ville vara bland svarta människor.
Jag frågade: "Hur kom det sig att du började gilla svartas musik?"
Han sa att han gick till svartas kyrkor
och stod vid fönstren och lyssnade på deras musik.
Han var ett perfekt exempel på vad som händer
när man sammanför musik som kommer nedför bergen
och musik som kommer uppför Mississippifloden,
när de möts.
De exploderar, och det blev rock'n'roll.
Ingen vit sjöng så eller betedde sig så på scenen.
Vi tyckte att det var roligt, för vi sa: "Han försöker bara vara svart."
Men det var bara sån han var.
Det var det som var kontroversen på den tiden.
Hans fans ville inte att han skulle vara svart.
De insåg nog inte ens att det var så han sjöng.
Men vi, som svarta artister och sångare,
såg skillnad på Elvis och de andra vita sångarna på den tiden.
Världen kämpade emot och försökte hålla dem åtskilda.
Men musik skiljer inte åt. Musik sammanför.
Elvis var en ambitiös artist.
Han var också ett barn som växte upp i fattigdom,
vars största skräck var att bli fattig igen.
Hans två största drifter är att göra det bästa av sin talang
och att aldrig nånsin bli fattig igen. De sidorna stred mot varandra livet ut.
ÖVERSTE TOMS SHOW HUVUDINGÅNG
De flesta av Elvis Presleys samtida artister
är nu bara fotnoter i rock'n'rollens historia.
Det beror på att de inte hade en sak som Elvis Presley hade.
Överste Tom Parker, branschens listigaste manager.
När översten såg Elvis,
såg han en stor, glänsande idol som USA skulle dyrka.
Och när Elvis såg sig i spegeln såg han B.B. King.
De två versionerna av samma person kunde inte samexistera,
och överstens Elvis dödade den andra Elvis.
Elvis och översten började arbeta tillsammans 1955,
när Elvis var på turné och gjorde pr för sina singlar på Sun
och översten var manager för Hank Snow.
De var med på samma turné och översten kunde se
Elvis grej och publikens reaktion och hur begåvad han var.
Nästan direkt börjar han
klura på hur han ska ta över som manager åt Elvis.
Parker började som kundfångare på tivoli. Han såg Elvis som en vara.
Elvis var en pryl som han kunde sälja till USA.
Elvis betraktade översten som ett geni.
Han var ett geni på att sälja.
Han var ett geni på shower och tivoli, kan man säga.
Han hade lysande idéer om underhållning.
När översten träffade Elvis och pratade med honom
om tv-exponering, om film…
Det var så översten tog över. Elvis hade inte fyllt 21 än.
Jag blev inte känd förrän överste Parker blev min manager.
Sen var jag med i tv och började bli känd.
Elvis Presley. Här kommer han.
ELVIS FÖRSTA TV-FRAMTRÄDANDE 28 JANUARI 1956
Översten kan sammanfattas i en mening.
"Förra året hade min grabb talang värd en miljon dollar,
i år har han en miljon dollar."
Det är överste Tom Parker i ett nötskal.
Han uppfann kringprodukterna vi har i dag.
Översten satte Elvis ansikte på allt.
De enda dylika kringprodukter som fanns då var typ Musse Pigg.
Han tog det till en ny nivå.
Ingen kan förneka att den här artisten, oavsett om man gillar det,
har en enorm mängd energi och talang.
Elvis Presley håller på att bli ett känt namn på ett eller annat sätt.
Kvällen då Elvis var med i The Ed Sullivan Show,
visste jag att jag såg nånting som kanske inte hade setts förut.
En ny typ av människa. En 1900-talsmänniska.
Jag var ett barn och jag blev begeistrad av musiken.
Det drabbade mig djupt, också i den unga åldern.
Det öppet sexuella i hans framträdande,
sättet han kammade sitt hår, sminket…
Han bar smink 1956.
Det första jag gjorde efter att ha sett Elvis
var att gå med mamma till Mike Diehls musikaffär.
Och jag hyrde en gitarr, kom hem och luktade på den och rörde vid den.
Jag kunde inte spela.
Det var så mycket som inte hade gått upp för en tidigare,
som han liksom öppnade dörren till.
Han gav en tillåtelse att vara den man faktiskt var.
Man behövde inte lyda reglerna. Man kunde bryta mot reglerna.
Jag frågade mamma: "Minns du när Elvis Presley först syntes på tv?"
Hon kommer från en rejäl irländsk katolsk familj.
Hon sa: "Jag tyckte att det var äckligt."
Jag blev jättebesviken. "Mamma, det är Elvis."
"Jag gillar det inte."
Det faktum att han skakade så där med benet var inte nåt tillgjort.
Det var ingen cool grej han kom på. Han kunde inte hjälpa det.
Folk undrar varför jag inte kan stå still när jag sjunger.
Jag ser min publik och lyssnar på dem. Vi får alla ur oss nånting.
Vi vet inte vad det är.
Det viktiga är att få ur sig det, och ingen blir skadad.
När han är med i The Ed Sullivan Show i september 1956,
så har han redan varit på rikstäckande tv tio gånger och…
Det är framträdandena i Milton Berles program som är kontroversiella.
Jag predikar mot rockmusik för att jag vet vad den gör med en.
Jag känner till den onda känslan som man känner när man sjunger den.
Jag ogillar att kallas "Elvis the Pelvis".
Det är nåt av det barnsligaste jag har hört en vuxen säga.
Men om de vill kalla mig det, så kan jag inte göra nåt åt det.
Den främsta orsaken till kritik mot Elvis Presley
är att han har blivit en sorts sexsymbol för tonårsflickor.
De blir som tokiga.
Hans självförtroende, som ger upphov till hans sexuella karisma,
var det som skrämde USA.
Presley är populär bland tonåringar
delvis för att deras föräldrar ogillar honom.
Om föräldrarna slutar kritisera honom, så förutspår jag
att Elvis Presleys stjärna kommer att dala lika snabbt som den steg.
Elvis var väldigt unik, för…
Han var inte en kille vars musik gav hela bilden.
Man behövde se honom.
Elvis Presley!
Vilken grabb! Jag älskar honom.
Underbart. Kör.
Hollywood var det ultimata målet på den tiden om man ville bli berömd.
Det funkade för Frank Sinatra, Bing Crosby och Dean Martin.
Det var naturligt för dem att tänka…
"När kommer det att hända?"
Det var inte fråga om "om", utan "när".
Släpp min arm, mr Fields.
Varför är du så vänskaplig med damen?
Vi träffades i Paris. Frankrikes kung presenterade oss.
Om ni vill ha bråk
Är ni på rätt plats
Elvis var besatt av seriöst skådespeleri.
Han idoliserade James Dean,
och han ville verkligen vara som Dean och Brando.
Rollen i King Creole erbjöds faktiskt James Dean först.
Det var därför han nappade direkt.
Jag tycker att Elvis är kul att titta på.
Han kunde utvecklas inom filmen.
'KING CREOLE' ÄR PRESLEYS BÄSTA
Jag kom till Hollywood och gjorde fyra filmer. Allt hände på kort tid.
Och då, precis när det gick bra, blev jag inkallad.
Över en natt var allt borta. Det var som en dröm.
Jag svär högtidligt…
24 MARS 1958
…tro och lydnad
till Amerikas förenta stater.
Till Amerikas förenta stater.
Grattis, nu är ni vid armén. Ni är alla meniga.
Hans lukrativa karriär som rock'n'roll-kung avbryts ett tag.
Elvis Presley påbörjar sin militärtjänst i Fort Chaffee, Arkansas.
Onkel Sam favoriserar inte, och de hyllade polisongerna,
som var hans kännetecken, har offrats för militär enhetlighet.
Elvis Presley, menige Elvis Presley i USA:s armé,
reser till Tyskland i dag.
Han var på toppen av sin karriär.
Det sista han ville göra var militärtjänst.
Det var sorgligt.
Jag minns när Elvis går ombord på fartyget med en persedelpåse på ryggen
och tar farväl av alla fans när han ska till Tyskland.
Även om det inte var krig, så när man tänker på Tyskland på 50-talet,
är det som att resa till det värsta stället på jorden.
Det här är historien om Förenta staternas armés roll.
Deras jobb? Mota undan vågen av kommunism i Tyskland och i det fria Europa.
Det är ett privilegium att vara i Europa.
Det har jag sett fram emot ett tag.
Det är bara synd att…
…jag inte kan göra några spelningar och så medan jag är här,
men jag ser fram emot, när min tjänstgöring är över…
Jag vill gärna komma tillbaka på en vanlig turné i Europa.
Tack så mycket, mr Presley.
-Ha en trevlig vistelse i Tyskland. -Tack så mycket.
Arrivederci. Nej, det är italienska.
Jag träffade Elvis i Tyskland.
Min pappa var i flygvapnet och han var stationerad där.
Det fanns ett ställe som hette Eagles Club.
Jag satt på Eagles Club på eftermiddagen.
Det fanns en jukebox. Vi spelade skivor.
Jag skrev till min vän att jag avskydde att vara där.
Jag saknade alla.
En kille kom fram till mig och presenterade sig.
"Skriver du till dina vänner?"
"Ja, vi kom hit för tre veckor sen."
Han sa: "Gillar du Elvis?"
Jag sa: "Ja, vem gillar inte Elvis?"
"Vill du träffa honom?"
Hemma sa jag till pappa: "Jag träffade nån på Eagles Club,
som undrade om jag ville träffa Elvis."
Det gick inte alls hem,
för min pappa var inget fan, och inte min mamma heller.
Jag trodde att det var min enda chans.
Jag trodde aldrig att jag skulle bli ombedd igen.
Vi gick dit den helgen på en lördag.
Det stod ett glas ovanpå pianot,
och när han sjunger gungar det, så som Jerry Lee Lewis gjorde.
Jag tittar på det och tänker: "Herregud, det faller."
När det började falla tog han tag i det, som om det var ett trick.
Att vara i armén var inte alls hans grej.
Han är ensam. Vanligtvis har han folk omkring sig.
Han hade sina grabbar kring sig innan han gick in i armén.
Så han var ensam för första gången.
Han verkade behöva nån att prata med,
och Elvis utgöt verkligen sitt hjärta för mig.
Han hade just mist sin mamma.
Det var inte bara som att förlora en mor, utan en vän.
Nån att prata med. Jag kunde väcka henne när som helst.
Om jag var orolig för nåt, så försökte hon hjälpa mig.
Elvis och Gladys stod varandra väldigt nära från allra första början.
De bodde i ett oerhört fattigt område i Tupelo.
Hon försökte ständigt göra livet bättre.
Och samtidigt hamnar Vernon i fängelse för att ha förfalskat en check.
Så under en stor del av Elvis barndom var det bara han och Gladys.
Gladys jobbade hårt för att försörja honom och sätta honom i skolan.
Hon var hans stöd gällande all press och stress som karriären orsakade.
ELVIS PRESLEYS MOR AVLIDER AV SJUKDOM
Jag hyste medlidande med honom och tyckte synd om honom.
Jag förstod att det var svårt att vara hemifrån
och förlora sin mor. De stod ju så nära varann.
Så det var så vi fick kontakt.
Och han oroade sig mycket för huruvida
han skulle vara kvar i branschen och sjunga igen.
Han var borta ett bra tag.
Han trodde att många av hans fans skulle glömma honom.
Nån annan skulle slå igenom. Nån ny.
Säg nåt till dina fans. Är det nåt särskilt du vill förmedla till dem?
Ja, jag skulle vilja säga att trots att de inte kommer att se mig på ett tag,
så hoppas jag att de minns mig.
Och jag ser fram emot att komma tillbaka och underhålla igen.
Elvis…
Han var oerhört känslig och oerhört osäker.
Den lilla pojken som skämdes för pappans öde,
för fattigdomen, för mammans öde,
försökte alltid gottgöra saker och vara folk till lags.
Han var behagsjuk.
Det gjorde honom karismatisk på scen, men det var också en akilleshäl.
Man vill ha massornas kärlek.
Men ju mer kärlek man får, desto mer behöver man.
När han var i armén började det tära på honom
att inte få publikens kärlek.
Vanligtvis, när en artist var stor
och gjorde militärtjänst och inte syntes till på några år,
lyckades de inte återuppta sin karriär.
Elvis slutade aldrig synas.
Det viktigaste som översten gör innan Elvis gör militärtjänst,
är att han får honom att spela in en massa material.
De har stora hits när Elvis är i Tyskland.
Om man inte lyssnade så noga på nyheterna
och visste vad Elvis faktiskt fysiskt gjorde,
så trodde man att han var aktiv.
Innan han reste till Tyskland var han fortfarande rebellen.
Och här var han, en fotsoldat, som hade patrulltjänst på nätterna.
Han fick köldskador i snön.
Översten skrev brev och berättade hur han marknadsförde hans skivor.
FÖR ATT HÅLLA HANS NAMN AKTUELLT UNDER MILITÄRTJÄNSTGÖRINGEN
Han berättade om en ny deal, att det var en film på gång.
"Jag har en deal på två filmer till."
När jag lämnar armén
ser jag fram emot
att fortsätta där jag slutade när jag påbörjade tjänstgöringen.
Du verkar verkligen gilla det du gör, eller gjorde före tjänstgöringen.
Ja, absolut.
Det var det svåraste med hela militärtjänsten.
Att vara borta från det.
-Att vara borta från fansen? -Att vara borta från showbusiness.
Det var det svåraste av allt.
Jag tänkte på det förflutna och grunnade på framtiden.
Det fanns ingen rockmusiker med en karriär på 20-30 år.
Den personen fanns inte.
Sinnebilden för framgång var Sinatra. Sinatra hade en otrolig karriär.
Den typen av underhållare. Det var liksom… Det var kulmen.
Frank Sinatras Timex-special: Welcome Home, Elvis.
Det som sticker ut för mig, vilket är ett listigt drag,
är att han välkomnas hem i ett stort specialprogram av Frank Sinatra.
Elvis, det är vår lilla välkomstpresent. Du förlorade två år i armén.
Men jag slås faktiskt av insikten att du inte missade särskilt mycket.
Det enda du verkar ha förlorat är dina polisonger.
Gott folk, vad sägs om att jag sjunger en låt till nu?
Det är ett tydligt ögonblick
då Elvis blir välkomnad till klubben.
Frank säger till landet: "Han är en bra grabb.
Han tjänade sitt land. Han är tillbaka nu."
Men samtidigt gör Elvis avkall på nåt.
För att få vara med i klubben måste man göra avkall på:
"Den här personen är farlig, ett hot. Min dotter kanske sticker med honom."
Det är slut. Det är nästan som en uppgörelse.
Frank Sinatra kallas "styrelseordföranden",
för han driver showbusiness.
Han uppfattas som killen som kan välsigna vissa människor.
"Titta, vi är tillsammans och sjunger varandras låtar."
Det var vackert.
Elvis, några radiostationer spelar inte rock'n'roll.
Vad säger du om det?
Vad händer med din karriär om rock'n'roll dör ut?
Om rock'n'roll dör ut helt och hållet,
då måste jag göra nåt annat inom musiken. Kanske…
…opera.
Jag vet inte riktigt.
Elvis, under sin tid i armén,
hörde mycket europeisk musik, och han gillade särskilt Mario Lanza.
Mario Lanza var operasångare.
Det är nog där korsbefruktningen sker.
Elvis ändrade musikstil och röst. Sättet han talade på förändrades mycket.
Elvis blir verkligen
seriös efter armén, och sjunger med stor röst.
Han har nästan ett operaomfång.
Så fort han är tillbaka från armén tar översten in honom i studion igen.
De spelar in musik som är mycket mognare.
Saken med Elvis som artist är att han hade hits i alla genrer.
Låter han som Elvis i varje låt? Ja. Hur gör man det?
Han själv har inte förändrats. Han gör genrerna till sina, inte tvärtom.
Det beror på hans lysande talang.
Elvis uppträder i en välgörenhetsshow. Det är till förmån för Pearl Harbor.
Titta, här kommer han! Mina damer och herrar,
det ser ut som om… Det är Elvis Presley!
VÄLGÖRENHETSKONSERT FÖR USS ARIZONA
Han går upp på scenen, och hans karisma är total.
Det var nån sorts kulmen.
Man trodde att det var en nystart, men det var slutet på nåt.
Han går av scenen och ställer sig inte på en scen igen på sju år.
Är inte rock'n'roll på utdöende?
1956, när jag började, hörde jag samma sak.
Att rock'n'rollen är på utdöende.
Jag motsäger det inte, för den kan dö ut i morgon.
Jag vet inte. Jag önskar att jag visste.
Ibland ringde Elvis mig utan förvarning.
Han kände sig trygg i samtal med mig.
Han berättade vad han var rädd för. Vad han gillade och ogillade.
Jag fick ingen uppmärksamhet i media. Det var när vi dejtade.
Han berättade om överste Parker. Han var beroende av överste Parker
när det gällde filmkarriären.
Och han hoppades på större möjligheter
att göra den typen av film som han ville göra.
Seriösare filmer. Nåt bra som han kände en koppling till.
Efter armén gjorde Elvis ett par filmer utan att sjunga. Ingen såg dem.
Elvis Presley i sin mest dramatiska roll, i Halvblodet.
Han slits mellan två kärlekar och kämpar för att rädda båda.
Halvblodet, dramatisk dynamit.
Det var en bra film.
En jättebra film. Men han sjöng inte, fick inte flickan…
MOTSPELARE
…och han dog, så ni kan föreställa er vad hans fans tyckte.
De hatade den.
Och översten utnyttjade det och sa: "Vi omger dig med en massa tjejer,
klär dig i fräcka kläder, låter dig sjunga mycket
och håller handlingen lättsam, så att publiken blir stor.
Du tjänar multum." Och det gjorde de.
Och jag tror att det är början på hans fördärv.
Det var då han hade ett femårskontrakt på enbart musikaler.
Folk ville se honom sjunga.
Vi är på väg tillbaka till Hollywood för att påbörja filmen på Paramount.
Torsdag på Paramount, Hal Wallis.
Två, tre stycken i år. Han kommer att ha fullt upp.
De släppte Blue Hawaii.
Filmen blev en otrolig kassasuccé.
Men nåt annat händer som gynnar Elvis bankkonto enormt
och i slutändan nästan tar död på hans kreativitet,
nämligen soundtracket, som tillbringar 20 veckor på förstaplatsen.
Det är en enorm hit. Säga vad man vill om överste Parker,
men han är en lysande affärsman.
Och han insåg genast:
"Om vi gör filmer där Elvis sjunger för unga kvinnor
som inte har på sig en massa kläder, och vi släpper ett soundtrack,
så marknadsför de två varandra."
Så det var formeln.
Det är en strandfest. Kom.
Och de gjorde det om och om igen.
Och som med alla droger blir man mindre hög varje gång.
Ur ett affärsperspektiv,
vilket är det enda översten är intresserad av, för filmerna är usla…
Men affären Elvis är bättre än nånsin.
Han såg allt plastigare ut i de där filmerna.
Elvis hår i filmerna…
Det ser ut som sockervadd som har färgats svart och lackats.
De har penslat det med jaksmör.
Han är ingen verklig person längre.
Bakgrundsmiljöerna är inte verkliga. Inget är verkligt.
Överste Parkers plan funkar.
Han tjänade mer än Steve McQueen.
Han tjänade mer än Gregory Peck. Han tjänade mer än Cary Grant.
Han var den bäst betalda filmstjärnan i USA.
De betalade astronomiska summor. Men översten insåg
att ju mer pengar de fick, desto billigare kunde han göra filmerna.
Jag gjorde många filmer efter varandra och filmerna blev väldigt snarlika.
Efter fyra, fem sidor visste jag
att det bara var en annan titel med 12 nya låtar.
Låtarna var mediokra i de flesta fall.
De slutade skriva ny musik.
De rapade upp gamla låtar och slängde ihop en sorts handling.
Han ger ut mischmaschskivor med låtar som ingen annan ville ha,
för kravet för en Elvis-låt var att överste Parker fick ge ut den.
Det handlade bara om snabba pengar.
Det finns en skiva där Elvis poserar med RCA-hunden,
som sitter på en kassaapparat. Det är galet.
Manusen blir sämre, låtarna blir sämre.
Till slut gör Elvis Presley en film på tre veckor
med en tagning av allt, och han sjunger "Old MacDonald Had a Farm".
Du milde.
-Pinsamt. -Ja.
-Det är kriminellt. -Ja.
Att försätta honom i den sitsen och sjunga den sången.
Det gör honom till åtlöje, och han visste det.
-Ja. -Han visste det.
När flyttade du till Graceland permanent?
Det var 1963.
Han blev väldigt arg.
Jag såg honom kasta manus genom rummet.
Frustration, ilska.
Han var lite vilsen beträffande sin karriär.
För det var inte rollerna som han ville ha.
Hollywoods bild av mig var fel, och jag kunde inte göra nåt åt det.
Jag var rådvill. Jag kände mig tvungen att göra sånt som jag inte trodde på.
Jag hade inget att säga till om.
Jag var inte den som slutgiltigt godkände manus.
Vilket betyder att jag inte kunde säga: "Det fungerar inte för mig."
Så jag blev väldigt modfälld.
Ingen summa pengar i världen kunde ha gett mig inre tillfredsställelse.
Första gången jag hörde honom säga nej…
ELVIS VÄN
…var när vi var här i Bel Air,
och han tittade på ett manus och slängde det i väggen.
"Jag gör inte en sån till."
Inom några timmar kom skivbolaget,
William Morris,
studion och överste Parker.
"Om du inte fullgör de här kontrakten,
så får du inte göra nånting."
Han hade inget val.
Inte egentligen. Han måste fullgöra kontraktet.
Det syntes till och med fysiskt.
Jag brydde mig så mycket att jag blev fysiskt sjuk.
Jag blev riktigt dålig.
Oavsett hur stor Elvis blev, så var han fortfarande killen som växte upp
i en barack av tjärpapp.
ELVIS FÖDELSEPLATS
Det finns alltid nån som säger: "Du hamnar snart där igen."
Om Elvis oroade sig för pengar, varför brände han dem då?
Ingen brände pengar som Elvis. Han var legendarisk.
Det gällde inte pengar.
Det gäller inte pengar kontra det man vill uppnå.
Det gäller: "Du blir övergiven."
Pengar är bara nån sorts bevis på att folk bryr sig.
Det är övergivenheten som de använder emot en.
Översten visste precis hur han skulle utnyttja Elvis osäkerhet
och verkligen infantilisera honom.
Han kände alltid att han hade översten att tacka för sin karriär.
Jag tror att det var svårt för honom att säga: "Jag vill stå på egna ben.
Jag fattar mina egna beslut."
Elvis närmaste medarbetare var nån som inte förstod honom.
Det var det tragiska med deras relation.
Ingen kunde berätta för Elvis hur bra han var.
På ett tillräckligt djupgående sätt.
Tänk att ha all den talangen och vara en revolutionär artist,
och ha en värld som inte förstår dig, utan tycker att du är en clown.
Om man ser på Elvis karriär under stora delar av 60-talet,
så ser man en artist som är helt isolerad från allt som närde honom.
Det här är en kille som föddes till att uppträda inför folk.
Nu är han isolerad.
Elvis hade själv varit farlig nog att känna igen fara när han såg den.
FÖRFATTARE
Han såg Rolling Stones.
Han såg Beatles.
Han visste hur de fick USA att känna, för han hade fått USA att känna så.
En psykiater sa: "Ni är bara fyra Elvis Presley."
Det är inte sant.
På varje skylt syns hjältedyrkan
som under Elvis Presleys och Frank Sinatras storhetstid.
1964 kom en enorm tidvattenvåg.
Allt förändras. Håret, kläderna.
Över en natt gör Beatles alla irrelevanta och alla måste komma ikapp.
Herregud. Jag lyssnade också på Beatles.
Jag lyssnade på… Mick Jagger, han var som Elvis.
Han hoppade runt. Jag tänkte: "Vad tusan?"
Musiken förändrades.
Beatles kom till vårt hus i Bel Air, vilket var en kul kväll.
När de kom in var de jättenervösa.
Elvis satt på soffan
och John Lennon och Paul McCartney bara stirrade på honom.
De sa inte ett ord. De bara såg på honom. De var så nervösa.
Och Elvis sa: "Tja, om ni inte tänker prata…"
Han satte på tv:n.
De var som hypnotiserade av honom.
Jag minns att jag träffade dem. Vi började prata och John sa:
"Jag vågade inte säga det till Elvis, men kan du berätta för honom?"
Han sa: "Ser du polisongerna?" Jag sa: "Ja."
"Jag blev nästan relegerad från skolan för att jag ville se ut som Elvis.
Vi skulle inte vara här i dag om det inte vore för honom."
Beatles skrev sina egna låtar.
Före Beatles var det i allmänhet så
att låtskrivare skrev låtarna och sångare sjöng låtarna.
Det var det som tog det till nästa nivå, det faktum att Beatles skrev själva.
Det var det som gav oss, den tidens ungdom, en röst.
Beatles dyrkade Elvis, men lyssnade kanske inte på hans nya skivor.
Han var den ursprungliga rebellen.
Han var den ursprungliga katalysatorn
som gjorde rock'n'rollen enormt populär bland ungdomar.
Nu hänvisas han till att vara familjeunderhållare.
Det gjorde nog verkligen ont.
Jag har aldrig skrivit en låt. Jag önskar att jag var som mina rivaler,
för de är rätt bra låtskrivare. Men jag, jag…
Jag klarade knappt av high school.
Plötsligt kommer det en massa rockband
som anspelar på saker som är mycket djupare.
Nåt som handlar om verkliga livet, vilket kastar allt över ända.
Det var spänt mellan etniciteterna,
det var spänt ekonomiskt
och sen hade vi det som pågick i Vietnam,
vilket hade ett enormt inflytande på amerikansk kultur.
Trots officiellt förnekande
förekommer en stor upptrappning av kriget i Vietnam.
För första gången har amerikanska jetplan fällt tonvis med bomber över Haiphong.
Ingen rock'n'roll-artist på 50-talet försökte nå djupare.
Jag tror att en viktig sak var att många började leta efter mening i musiken.
Verklig mening. Nåt som var djupare än nåt de hörde Chuck Berry sjunga,
nåt de hörde Elvis sjunga.
En kula från bakom en buske
Tog Medgar Evers blod
Ett finger tryckte av till hans namn
Ett vapen gömt i natten
Handen tände gnistan
Två ögon tog sikte
Bakom en mans hjärna
Men det var inte hans fel
Han är bara en bricka i deras spel
Plötsligt är det en sorts poesi.
Det finns poesi i musik. Folkmusik och sen rockmusik.
Tanken på att Bob Dylan skulle recitera en sorts poesi i sina låtar…
"Vad är det? Var kommer det ifrån?"
Folk som skrev låtar kunde inte låta bli att spegla
det som hände på gatorna.
Elvis såg inte sig själv som en politisk person.
Så det hade varit konstigt, även ur ett varumärkesperspektiv,
när han gör stora Hollywoodfilmer.
Tänker han börja sjunga låtar om aktuella ämnen?
Elvis förhöll sig passiv medan världen rörde sig mot
en politisk, öppen hållning med stor intensitet.
Mr Presley, gällande militärtjänst,
vad anser ni om antikrigsdemonstranter? Skulle ni vägra militärtjänst nu?
Jag håller helst min privata åsikt om det för mig själv.
Jag är bara en underhållare. Jag vill inte svara på det.
Bör andra underhållare hålla tyst om det också?
Nej. Det kan jag inte säga nåt om.
De enda låtar Elvis kunde spela in
var låtar som nästan alla andra seriösa skivartister i USA hade ratat.
Den bästa rösten i USA fick de sämsta låtarna,
och inte nog med att ingen hindrade honom,
ingen i hans läger verkade förstå att det var ett problem, förutom Elvis.
Elvis må vara många saker, men han är ingen idiot.
Han kan läsa diagram som alla andra.
Det går åt skogen.
Han tänkte nog:
"Då vill jag sluta som den Elvis jag vill vara, inte den de vill att jag ska vara."
"How Great Thou Art" var en viktig milstolpe i hans karriär,
för det visade honom att han kunde göra det han ville.
Och det behövde inte bli den största kommersiella framgången,
utan han kunde ha kontroll över sitt eget öde.
Det är det första steget mot:
"Jag måste återgå till den jag är som person och artist."
Att gå tillbaka till sina gospelrötter och insistera på att göra skivan
var inte i linje med vad översten ville att han skulle göra,
vilket var ytterligare popmusik.
Om Elvis vid den tidpunkten i sin karriär
inte hade kunnat göra gospelmusik, så vet jag inte vad han skulle ha gjort.
Han var tvungen att säga ifrån. "Det är det här jag vill göra."
Elvis, är din första kärlek countrymusik?
Nej, sir, det är det inte.
Min första kärlek, skulle jag påstå, är andlig musik.
Jag kan nästan alla religiösa sånger som nånsin har skrivits.
När han hörde att jag var gospelsångare och hade gospelrötter,
så fick det oss att dras till varandra, för det var så han ville sjunga.
Man föds med vissa känslor inom sig.
Man känner dem på olika platser.
När jag besöker olika kyrkor, så känner jag den kyrkans ande.
Och Elvis ville känna det.
När jag såg Elvis sjunga "How Great Thou Art"…
Det var första gången jag var på en inspelning.
Jag satt precis utanför glasrutan.
Jag tror att han blev berörd av nåt andligt.
Som om hans själ hade lämnat hans kropp.
I slutet av sessionen
gick han ner på knä, och han tittade upp och hade ett litet…
Han log som en liten stolt pojke. Han visste att han hade gjort nåt bra.
Han vann tre Grammy-priser.
Alla var för gospelmusik. Det visar var hans hjärta är.
Om Elvis hade kunnat välja musiken han sjöng, så hade det varit gospel,
men han skulle inte tjäna pengar och bli superstjärna som gospelsångare.
Så han fick välja vägen som skulle göra honom framgångsrik.
Översten ville inte att han skulle sjunga längre.
Han ville ha honom vid filmen.
Gospelalbumet visar oss vad som pågick i hans inre liv.
Jag vill inte fortsätta likadant.
Jag vill inte stå still, om ni förstår vad jag menar.
Jag vill utvecklas. Jag vill gifta mig. Jag vill bilda familj.
Det är definitivt sant. Det är det man gör.
Vem vill bli gammal och vara ensam?
Jag var i mitt omklädningsrum på Graceland,
och han sa "Cilla" och knackade på min dörr.
Han hade nåt bakom ryggen.
Och sen sa han till mig: "Det är dags."
Och han tog fram en ask med en vigselring.
Jag fick en chock.
Det är viktigare att omge sig med folk
som skänker en lycka, för man lever bara livet en gång.
Det blir inget extranummer.
Hitta rätt flicka. Det kan man inte jäkta fram.
Jag tänker: "Pappa kommer inte att tro det här."
Jag blev gravid på vår bröllopsnatt.
Och jag är nervös.
"Herregud, jag vet inte om… Är jag redo att bli mamma?" Jag var 21.
Jag började gråta en kväll. Jag har aldrig berättat det här.
Han kallade mig "Satnin", och han sa:
"Satnin, hur är det fatt? Vad är det, älskling?"
Jag sa: "Jag är rädd."
"Jag är kanske inte redo för barn." Han sa: "Du blir en jättebra mamma."
Jag sa: "Jag kommer inte att kunna göra saker med dig längre."
Han sa: "Jo, det kommer du."
Jag sa: "Du kommer inte att vilja ha barn omkring dig."
Vi gifte oss, vi gör saker tillsammans, vi ska till Vegas.
Jag tänkte: "Allt det kommer att upphöra."
Jag tänkte absolut på ett annat sätt än han.
Och han skulle bli pappa.
Elvis var glad över att bli pappa.
Han var lite nervös, absolut.
Han visste inte hur man höll ett barn.
Allt gick jättebra.
Till slut gör han den sista filmen för Paramount,
Easy Come, Easy Go. En rejäl flopp.
Skivan hamnar inte ens på topplistan och säljer bara i 30 000 exemplar.
Jag tror inte att han förstår hur illa det är förrän han ser en rubrik
i en branschtidning, som lyder:
"Ingen vill ha fler Presley-filmer."
PRESLEY HAR INTE EN CHANS RECENSENTEN SKAKAR PÅ HUVUDET
Enligt översten, när man behöver få folk att fokusera igen…
1956 lät han honom vara med i gud vet hur många tv-program.
När han kom tillbaka från armén: "Jag satte honom i Frank Sinatra Show."
Nu har han inget.
"Jag måste få honom att synas i tv igen."
Det var allt eller inget.
Åren gick. Jag saknade verkligen publikkontakten.
Jag blev irriterad.
Jag gjorde så många filmer, och kunde inte göra det jag kunde.
Jag ville verkligen komma tillbaka.
"Det är dags att få tillbaka honom till allas vardagsrum."
Det resulterade i
det vi nu kallar '68 Comeback Special, i slutändan.
Han ville inte vara bland folk.
Han ville bara ta det lugnt. Gå till stranden och tänka.
Han började komma i form.
Han började träna.
Han måste ha gått ner tio kilo.
Han tränade som inför ett tungviktsmästerskap.
Jag hade nog aldrig sett honom så förväntansfull förut.
Då börjar vi.
Det är fem-tolv.
GOSPELREPETITION
Vi visste inte om Elvis skulle vara där eller inte.
Ofta repar man bara med bandet och körsångarna
och försöker få ihop det tillsammans med producenterna.
Sen dök Elvis upp.
Tagning fem-noll-ett.
Han satt och pratade med oss. "Det låter jättebra!"
Sen ville han veta vilka vi var, vad vi gjorde och vad för musik vi gillade.
Han sa att han var nervös inför att göra det.
Hela '68 Special.
Han hade inte gjort nåt liknande förut.
Fan.
När folk pratar om det programmet och vad de minns,
så är det att råa rock'n'roll-Elvis återvänder.
Översten gjorde sitt bästa för att sabba det.
För specialen var full av sketcher, och han slåss och det är löjliga scener.
-Jäklar. -Okej.
Ja, det är jättebra musik,
men även massor av överste Tom Parker-skräp överallt.
Nio-noll-två.
Fem-tio.
Jäklar.
Han är väldigt nervös när han spelar musik
och han är väldigt irriterad när han gör annat än att spela musik.
Tagning ett-tjugo
Konflikten mellan Elvis och översten,
eller konflikten mellan de två Elvisarna,
är så tydlig i hans djupa smärta över att klanta till musiken…
Du ska gå in, ursäkta.
-Jag missade det. -Fortsätt.
…och hans djupa irritation över att tvingas förödmjuka sig i fler sketcher.
Fem-noll-två.
Var är downstage?
Det är nedåt.
Ser du det blå märket här?
Kanske här nånstans.
Efter 14 år kan jag inte upstage och downstage.
Programmet skulle vara en fånig överste Parker-special.
Producenterna fick en överste Parker-paketerad sak,
som var mer av den offentliga Elvis som folk hade sett de senaste sju åren.
Under pauserna gjorde den privata Elvis det han alltid gjorde.
Han spelade musik med sina vänner.
JAMSESSION I OMKLÄDNINGSRUMMET
Och när producenterna kom in och såg det,
så insåg de att översten försökte få honom att göra skräp,
och att det Elvis gjorde privat var guld.
Det är väl lite som "Blue Moon of Kentucky"?
Varje dag efter repet, så jammade han. Akustiskt.
Med de som råkade vara där.
Glöm all produktion, glöm det ursprungliga konceptet.
Det är det här allmänheten skriker efter, som de aldrig fick se.
I går kväll tänkte jag på…
…att införliva det här segmentet med medleyt, nånstans.
Jag har haft samma tanke, Elvis.
Men vi behöver den andra spänningen för att göra det här.
För nu slappnar du av. Du har gjort din del.
Jag sa till överste Parker: "Jag tar in kameror."
Han sa: "Över min döda kropp."
Efter att jag hade jagat honom i flera dagar, sa han frustrerat:
"Jag låter dig återskapa det på scen,
men jag lovar inte att det är med i programmet som NBC sänder."
När man ser honom spela gamla klassiker
och blues- och gospellåtar och låtarna Elvis älskade att lyssna på,
när man såg honom spela dem på scenen, återskapade de bokstavligen
det som hände organiskt i omklädningsrummet.
Det man minns
är den mullrande, stolta Elvis som är tillbaka på scenen för att säga:
"Ja, ja, Keith Richards och Mick Jagger… Jag är för fan Elvis Presley."
Följande program presenteras i levande färger på NBC.
Singer presenterar Elvis, med Elvis Presley i sin första tv-special.
Hans första personliga uppträdande på tv på nära tio år.
Han sa att han var väldigt nervös.
Skulle folk gilla honom?
Vi visste inte om Elvis skulle komma ut ur omklädningsrummet.
Välkomna till NBC…
Jag jobbar ju i en helt annan sfär,
men jag kan säga att om man inte är rädd, så är man illa ute.
Om man vill att det ska bli bra, så är man livrädd.
Det är en väldigt ensam känsla.
Rädslan
för misslyckande är oerhört motiverande.
Rädslan för att skämma ut sig.
Vi vet alla hur det är att stå framför folk och misslyckas.
Och det är förfärligt.
"Folk är här, unga människor.
Jag vet inte ens om de gillar min musik. De gillar nog Beatles.
De gillar Janis Joplin eller Jimi Hendrix. Ingen bryr sig om mig."
Men det är nåt med att ha motvind som gör att man klarar av att göra det.
Jag kallar det förhandsoro.
Jag minns att vi i början av Born in the U.S.A.-turnén var i Saint Paul,
och jag satt bakom scenen tio minuter före start,
och jag hör publiken vråla. De vrålar som bara den.
Och jag tänker:
"Jäklar. Vad har jag gett mig in på?"
Man ska upp på en scen som man inte känner till.
Man produceras och regisseras av folk man inte känner.
Nån gång når man "skit samma"-läget. "Jag måste gå ut, så skit samma."
Han nådde "skit samma"-läget.
Det är det han tänker.
Han hittade det.
Och sen körde han.
Han gick dit hans öde ledde honom.
Jag bodde i Woodstock i New York.
De andra killarna i The Band var också där, och Bob Dylan.
När vi hörde talas om Elvis-specialen på tv,
sa Bob och jag: "Vi spanar in det. Vi ser om veteranen fortfarande har det."
ÖPPNINGSNUMMER
Jag hade en liten matsal med en stor tv.
Och min pappa var i köket, men han kunde se tv:n från
sin plats vid köksbordet.
Och jag satt framför tv:n.
Det var Elvis Presleys återfödelse.
Jag satt högst upp. Jag ville se allt.
Han gick ut på scen och var… Wow.
Jag såg honom aldrig uppträda.
Det var första gången, och jag sa: "Wow! Är det det här som är grejen?"
Jag förstod nog inte hur bra han var. Jag hade bara sett honom några gånger.
Det var en nystart, inte bara som den han hade varit, men som den han kunde bli.
Det gav Elvis en udd.
Han hade gnistan kvar.
Den hade utvecklats, den var starkare.
Elvis tog Elvis till nästa nivå.
En av sakerna som slår mig direkt är att han ser bättre ut än på länge.
Han kommer ut
och han är planetens snyggaste man.
Han kommer ut klädd i de där skinnkläderna
och har kindben som en grekisk staty.
Adjö.
Det har varit en lång show.
I många år har han inte stått framför folk och framfört musik.
Han har varit avskild från publiken.
Vad ska jag göra nu, gott folk?
Han måste ha känt sig osäker,
för han utsätter sig för eventuellt förlöjligande.
Det här ska vara en informell del av showen där vi svimmar,
eller gör vad vi vill. Särskilt jag.
Ja, killen i galna kläder, med vickande höfter
och stort hår, är en väldigt blyg och känslig person.
Vi har inte hela bandet här i kväll, men vi vill…
Vi vill ge er en uppfattning om hur vi… Hur jag började för 14 år sen.
Och soundet som vi hade då.
Killen här till vänster spelade gitarr åt mig
när jag började 1912. 19…
Programmet är inte bara Elvis återkomst.
I programmet återförenar Elvis bandet.
Det här är Scotty Moore, min gitarrist.
Det är bandet från när han sjöng country.
Det är bandet från Louisiana Hayride.
Det är bandet från Opry.
Det här är min trummis, från Shreveport, Louisiana.
Jag träffade honom för tio år sen. D.J. Fontana.
Man tittade på musiker som älskar varandra,
som skildes åt och som har återvänt till varandra
för att skapa magi en gång till.
Det första vi spelade in hade en gitarr, en bas
och en gitarr till.
Och den lät så här.
När han sitter i stolen
med sina kompisar och med publiken omkring sig
i en intim miljö, så ser man kontakten han får med folk.
Han såg otrolig ut.
Han lät otrolig.
Jag kände: "Mitt lag kom tillbaka och de vinner igen!"
Det är en uppenbarelse. Det är en musikalisk uppenbarelse.
Man såg den otroligt höga nivån på artisteriet,
den otroliga sången,
och man såg honom spela gitarr
och hörde honom spela gitarr för första gången. Han var skicklig.
Är vi på tv?
-Är vi på tv? -Nej, vi sitter på ett tåg till Tulsa.
Höjdpunkten för mig i '68 Comeback Special
är "Baby What Do You Want Me To Do".
Det är en uppvärmningslåt, en bluesuppvärmning.
Han har en grym gitarr
och man ser att han är född till att göra det här.
Allt som förde honom dit kommer nu tillbaka,
och allt som har stört det har smält bort.
Alltihop.
Det måste ha varit ett mäktigt ögonblick för honom. Han återföds.
Han inser nog: "Jag är för fan Elvis Presley!"
Det är nåt fel på min läpp.
Ni vet. Nej, vänta lite. Det är nåt fel på min läpp.
-Tja… -Minns du det?
Hör och häpna, jag gjorde så i 29 filmer.
Du, Elvis. Fingret.
Det var allt jag kunde röra i Florida.
Ja, polisen filmade en show en gång i Florida.
PTA, YMCA, eller nån, tyckte att jag var…
…nånting. Och…
De sa: "Han måste vara galen."
Så de…
Polisen kom dit och filmade showen.
Jag var tvungen att stå still.
Jag kunde bara röra mitt lillfinger.
Under hela showen.
Det var det mest äkta man hade sett Elvis Presley göra.
Det kan ha varit första gången som nån faktiskt såg
den riktiga människan Elvis Aaron Presley,
från Tupelo i Memphis.
Så jag sa till honom: "Du kan göra vad du vill."
"Du kan göra vad du vill, raring."
Jag sa…
Herregud.
Det är som… Han var som en tiger.
Han showade, gjorde sin grej, var sexig.
Det var som en reinkarnation.
"Är jag gift med honom? Wow. Var har jag varit?"
Herregud! Han var ursnygg.
Hans hår var så glansigt och lamporna lyste på det.
Han lyste som…
Jag vet inte hur Gud ser ut, men han var gudalik.
Stämningen var elektrisk.
Man tappade andan.
Jag minns ett par flickor som blev som galna.
De sa: "Herregud, jag visste inte att han hade så mycket karisma.
Jag visste inte att han var så sexig."
Vad tycker ni hittills?
Jag hörde kommentarerna.
Jag tänkte: "Wow. De upptäcker honom först nu."
Det var det här vi upplevde när han först dök upp.
Han sjöng och sa: "Här kommer en hit till."
Det var bra,
men nån gång i specialen sjunger han "Trying to Get to You".
Det var en B-sida på en av hans skivor många år tidigare.
Och han sjöng den för himlen.
Det var magnifikt.
Det var fenomenalt, för han var så fri.
Efter alla dessa år då översten fick honom att göra alla dessa filmer.
Men när de släppte lös honom på scenen…
Jag tänkte: "Wow, du är läcker i de där svarta skinnkläderna.
Fortsätt, broder."
Och publiken älskar det. Och han får det där
som han älskar, som var skälet till allt.
Det var inte pengarna, pengar är trevligt.
Det var för att det får honom att lysa, ända sen barnsben.
Han gör gamla Elvis där, uppenbarligen en stunds nostalgi.
Så han är både gamla Elvis och nya Elvis på samma gång.
Man ser gamla Elvis, 1968-Elvis och blivande Elvis.
Han letade efter ett sätt att leva, så att han kunde leva med sig själv.
Enligt mig hittar han den punkten i '68 Special.
När folk diskuterar Elvis, eller besvikelsen över hans karriärs utveckling,
säger de: "Han gick inte dit hans öde ledde honom."
Den kvällen gick han dit hans öde ledde honom.
Och han mötte sitt öde.
I '68 Special ser man en mästare i arbete.
Men det är Elvis varje dag.
Ingen var framsynt nog att skaffa mer av Elvis varje dag.
Om de hade varit lite klipska och förutseende,
hade de gjort 50 program till, som vi hade pratat om också.
Det är Elvis varje jävla dag.
Han har inte bara en bra dag.
Det är den jäveln varje jävla dag.
Vi sitter här och dömer hur han hanterade det vanliga livet.
Pressen från äktenskap, faderskap, kändisskap,
överste Tom Parkers dumheter.
Men mitt i alltihop slår blixten ned.
Vi rafsar bland bitarna och tänker:
"Jag önskar att det fanns mer. Varför finns det inte mer?"
Alla stora showbusiness-historier måste ha mer än en akt.
De riktigt stora har tre akter.
Specialen ger honom en tredje akt.
Och vi vet alla var det slutar,
men i början var det riktigt bra.
Det jag önskar Elvis Presley, vilket är konstigt att önska,
men jag önskar att folk hade empati med honom.
Vi gör kändisar till objekt.
Det var en person.
En person som var livrädd, men som vågade ge allt.
Jag blir lycklig när jag ser specialprogrammet, för…
Det är han som står på sig.
URSPRUNGLIG SÄNDNING AVSLUTNINGSNUMMER
De flesta betraktar Elvis som en tragisk figur.
Vi vet alla hur det slutar.
När jag ser '68 Special gillar jag att föreställa mig att…
Det var det.
Han gick av scenen och var lycklig.
För det man ser den kvällen är den enda gången
som Elvis Presley bestämde sig för att vara den han ville vara, för sin skull.
Det är det närmaste han nånsin kom att förverkliga drömmarna
som gjorde att han ställde sig vid en mikrofon.
Elvis är i dag ihågkommen som en av de arketypiska amerikanska talangerna.
Och det är för att det fanns ögonblick då folk såg.
Och det största av de ögonblicken var den kvällen på scenen i Los Angeles.
Tack. Adjö.
SPECIALPROGRAMMET 1968 SÄNDES DEN 3 DECEMBER.
DET VAR NBC:S MEST SEDDA PROGRAM DET ÅRET.
42 % AV DE AMERIKANSKA TV-TITTARNA SÅG PROGRAMMET.
ELVIS HÄNGAV SIG ÅT LIVEFRAMTRÄDANDEN EFTER 1968.
HAN GJORDE 361 KONSERTER TILL INNAN HAN DOG 1977.
HAN VAR 42 ÅR GAMMAL.