Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Brooklyne, jesi li spreman?
Pljesak za Jo Koya!
Brooklyne!
Brooklyne, ozbiljno!
Pitali su me gdje želim nastupati
i rekao sam da postoji samo jedno mjesto, a to je Brooklyn.
Ako pogledate publiku, vidite sve boje
i to je New York.
Sve je počelo jako davno u New Yorku,
gdje su natrpali sve na otok
i rekli: „Jebiga, slažite se.”
Odjednom, ovo se dogodilo.
Ostatak svijeta mora naučiti lekciju.
Vidim ovo i jako sam sretan.
Gledam sve i mislim si: „Ajme!”
To nam sada treba. Samo smijeh.
Jebote. Svi su sad baš ozbiljni.
Dosta mi je ozbiljnosti. Samo se želim družiti s ljudima i zabavljati. Smijati.
Sad sam u tim godinama kad me jednostavno boli briga.
Dosta mi je druženja s ljudima koji te uvijek žele deprimirati.
Negativne šupčine.
Zovem ih energetskim vampirima.
Isišu energiju iz vas.
Ali volimo se družiti s takvim ljudima
jer želimo da budu sretni. To je naš posao.
„Družit ćemo se, idemo van, bit će sretni.”
Onda to radite osam sati i na kraju pomislite: „Kako iscrpljujuće!”
Znate o čemu govorim?
Neki se ne smiju ili ne reagiraju jer ste večeras doveli tog šupka.
Neki od vas sad samo slušaju i samo...
Riješite se tog šupka večeras!
Večeras prekinite s njim!
Taj gad bez energije! Odjeb...
Došao si na komičarski nastup samo kako bi imao usran izraz lica?
Jebi se!
Crkni! Bok!
Učinite to večeras na parkiralištu na kraju ovoga...
Kunem se! Na parkiralištu, recite: „Čuo si što je rekao.
To je to. Gotovo je. Koma si.”
Zato proučavam kad imam nastup. Hodam gore-dolje i promatram.
Tražim one koji se glasno smiju. Na njih se usredotočim.
Jebe mi se za druge.
Ona tamo. Stalno... Kao da ima glavobolju.
Samo...
Tamo!
Svaka šala, jebena...
Jebena glavobolja.
Hranim se vašom energijom.
Ljudi se vole družiti s drugima koji se dobro zabavljaju. Zarazno je.
Kinetička energija! Povezani smo. Povezujem se s vama. Briga me za druge.
Volim još nekoga gledati. Ovog crnca ovdje.
Svaki put kad se nasmije, primi korijen nosa s dva prsta.
Pogledajte!
Kunem se!
Mislite da izmišljam?
Vidio sam to!
Ima problema sa sinusima kad god ga nasmijem.
„Sranje! Taj jebeni vic, Koy!”
Ja sam tvoj sprej za nos.
Kad se smiju, grohotom se smiju.
Dobar je osjećaj smijati se. To je Božji lijek.
Smijanjem otpuštate endorfine. To je prava stvar.
To nije izmišljotina.
Bog vam je to dao. Kad se smijete, otpuštate endorfine.
Endorfini jedu sve one negativne stvari u vama.
Dugo ćete živjeti.
Vi ste par?
On će dugo živjeti.
On će jebeno dugo živjeti.
Nos će mu curiti, ali dugo će živjeti.
Dugo ćeš živjeti!
Kad se endorfini otpuste, dobro se osjećate.
Euforično je. To možete dobiti samo smijanjem.
Zato govorim ljudima: „Smijte se. Besplatno je.”
Večeras nije.
Ali sutra.
Sjetite se ovoga sutra.
To je besplatno. Smijeh za van.
Dođete kući, kihnete, sinusi.
„Bože, onaj crnac!
Onaj jebeni crnac!”
Još to radi.
I dalje to radi!
S njime se želite družiti.
Vjerujte mi, skeniram situaciju.
Neki se ne smiju, ne smiješe se. Jebeš njih!
Oni će sutra umrijeti.
Sutra će umrijeti! Mogli su poživjeti, ali jebeš njih. Odabrali su drukčije.
Došli su na komičarski nastup ne smijati se.
Crkni! Bok!
Bok. Boli me briga.
Bok.
Koliko je mišića potrebno da se ne smijete?
Morate se fizički spriječiti da se ne smijete. Svi se mišići stegnu.
Šupak se stisne.
Nema stisnutijeg šupka ovdje.
Iz dupeta vam ispadaju male bombice.
Ne možete se ni pošteno posrati.
Zato svi mislite da ste puni govana. Jer zaista jeste!
Njegov šupak je širom otvoren.
Širom otvoren.
Ima otvoren šupak od smijanja.
Sranje, to je smiješno!
Bože!
Dobar je osjećaj smijati se. Zaista!
Zašto si želite uskratiti smijeh?
Baš je dobar osjećaj! Ovisni ste o tome.
Dođete li ikad kasno na posao i vidite kolege kako se smiju?
Što učinite? Počnete se smijati i prilaziti im: „Što je?”
Vama se smiju jer opet jebeno kasnite.
Želite biti dio toga. Nikad ne prilazite nesretnoj osobi.
Nema šanse! Klonite se tog šupka!
Maknite te ljude iz svog života.
Okružite se pobjednicima, pravim prijateljima.
Društvene mreže sve su sjebale.
Misle da su im svi prijatelji jer vas prate.
Ne prate vas jer ste im dragi.
Prate vas jer žele vidjeti kako ćete sjebati.
Razmišljate li o tome? Jeste li ikad učinili nešto dobro i objavili to,
a oni za koje ste mislili da su vam prijatelji ništa ne kažu?
Ne stave ni lajk na fotku.
Prave se kao da je nisu vidjeli. Znate da jebeno jesu.
Znate da su je vidjeli, ali prave se da nisu.
To nisu vaši prijatelji. To su paraziti.
Riješite ih se. Lako je. Izbriši.
Izbriši.
Imat ćete pet prijatelja.
Vjerojatno članove vaše obitelji.
A dvoje od njih mrzi i vas.
- Kako se zoveš? - Larry.
Obožavam te. I ti se glasno smiješ.
- Dobar je osjećaj. - Da.
- Koliko godina imaš? - 46.
Vidite? Morate pitati Azijce koliko godina imaju.
Morate pitati Azijce koliko godina imaju.
Žao mi je. To je stvar poštovanja.
Ne nagađajte!
Nikad ne nagađajte!
Mislio sam da je mlad. Jebeno je star!
Jebeno je star!
Samo je mlađi od mene jer je pravi Azijac!
Ja sam polu-bijelac, tako da imam bijeli dio koji je...
Bijeli...
Bijeli dio kaže: „Postarat ću te.”
Jebeno star!
Sviđaš mi se, Larry.
- Imaš li djece? - Da.
Nego što! Koliko? Samo jedno?
Tri? Ti bokca!
Koliko su stari?
Razmisli. Vratit ću se.
Azijce boli kurac koliko su im djeca stara.
Boli ih kurac.
„Koliko?” „Tri.”
„Koliko godina?” „Koga briga?”
„Koga briga? Ne znam.
Jedan, dva i tri.”
Što?
Pogledao je gore, kao...
„Samo da se sjetim, g. Koy.”
Dakle? Tinejdžeri?
- Petnaest, dvanaest i pet. - Petnaest, dvanaest i pet.
Naša je dužnost podsjetiti ih
da ovaj brod na kojem su sad, koliko god bio lijep,
te društvene mreže...
Moramo ih podsjetiti da to nije stvarno.
Žive u vremenu u kojem ne znaju što je stvarno, a što nije.
Sve što su naučili stane u jebenih 15 sekundi.
Petnaest sekundi! Već znaju svijet.
Petnaest sekundi i već znaju da crnci imaju problema s ovim ljudima,
a bijelci mrze sve.
A Azijci žele zavladati svijetom.
Sve to u 15 sekundi i naša mladež gleda ta sranja.
Konzumiraju to.
Upijaju te informacije i na tome temelje svoju istinu.
Na nama je da shvate da je to pogrešno. Pogrešno je!
Niste... Morate izaći i vidjeti svijet.
Nemojte dopustiti da vam društvene mreže govore
tko ima pravo, a tko ne.
Idite i sami saznajte!
Ako dođete u Brooklyn, vidim bijelce, vidim Azijce, vidim crnce
i volimo se smijati istoj jebenoj stvari.
Kažu da bi nam društvene mreže trebale društveno pomoći,
ali ne pomažu.
Treba ih zvati antidruštvenim mrežama. Više se ni s kim ne druže.
Ti klinci nemaju pojma kako prići nekome i reći „Bok”.
Samo pošalju privatnu poruku i pošalju jebeni emoji.
To je njihov ulet.
Jebeni patlidžan iz kojeg nešto štrca.
Ako ona ne odgovori, nema veze.
Za njih je to igra brojeva.
Sretno lice s očima u obliku srca.
Koji je to kurac?
Nema rizika. Nema strategije. Od toga ne gradite samopouzdanje.
Kad smo mi morali... Pogotovo ja, kad mi se neka cura sviđala,
gledao sam je svaki dan pet mjeseci.
Čovječe, samo... Mrlje od sline na majici.
Hrana u kutu usana.
„Razgovaraj s njom.” „Čekaj!”
Napokon joj priđeš. „Mislim da si baš super.
Bok!”
I što se dogodilo?
Ništa!
Odete doma i drkate.
Plačete. „Zašto sam to rekao?
Zašto sam joj to rekao?”
Njima je lako.
Baš im je lako.
Možda im trebamo uskratiti stvari da se osjećaju baš skromno.
Znate što mislim?
Fotografiraju. Svaki klinac misli da je fotograf.
Stvar je u tome da i mi mislimo.
Ali ja znam razliku između svoje i njihove fotografije.
Oni nemaju pojma dok fotografiraju.
Imaju toliko prilika da okinu dobru fotku! Selfie!
Jeste li vidjeli...
Prirodno.
Kako jebeno snimaš prirodni selfie?!
Koji kurac?
„Ova može.” Molim?!
Okinula si 1000 fotki! Naravno da je jedna dobra.
„Filter. Rastegni.
Rastegni. Filter. Rastegni.
Objavi. Opis: Ludnica.”
Molim?
Svima pokazuju. „Svi su mi lajkali sliku! Gledaj, 400 ljudi lajkalo je moju sliku!”
Nitko ti nije lajkao sliku.
Nitko nije lajkao tvoju sliku.
Ljudi samo tapkaju i skrolaju dalje.
Nisu je ni pogledali. Samo skrolaju.
Nitko nije ni pogledao tvoju sliku.
Kad sam bio mali, lajkali ste mi sliku.
Morali ste jer sam vam je fizički pokazao.
„Pogledaj to.” „Bože, ludilo!”
„Da, fora je. Zar ne?” „Da.”
„Dobro, fora.”
Možda bismo to trebali raditi.
Dati im jednokratnu kameru. „Izvoli.
Evo, ovime okidaj svoje selfieje.
Imaš 12 fotki, bolje da...
Imaš 12 fotki, pizdo. Pobrini se da dobro ispadne.”
Neka pokušaju sve ugurati u kadar.
I pričekati da se baterija bljeskalice napuni.
„Zašto si jebeno pogledao?
Mora biti spontano! Moram ga opet napuniti, kretenu!”
I onda ga moraš odnijeti do...
Trebalo ga je razviti.
Staviš ga u kuvertu, napišeš ime
i daš nekom strancu. „Evo, moje osobne fotografije.”
I onda čekaš tjedan dana da ih razviju.
Cijeli si tjedan misliš: „Nadam se da su dobro ispale.
Da je jedna ili dvije dobro ispala.”
Onda odeš pokupiti fotke.
I onda ih gledaš. „Ne. Nema jebeno šanse.
Mutno. Sranje. Kvragu!
Crvene oči?
Jebene crvene oči.”
I jedna dobro ispadne.
Jedna. I pomislite: „To! Ova može.”
I pitate: „Može duplikati ovoga?”
Pitajte djecu danas. Otkad su to oduzeli i imamo samo kamere na mobitelima,
ti klinci ne znaju što je kugla.
Pitajte tinejdžera što je kugla na fotki. Nemaju pojma o čemu govorimo.
Kugla je kad razvijete fotografiju
i na njoj je krug svjetlosti koji lebdi iznad nekoga na slici.
Kako je to moja mama tumačila? „Tvoja je baka došla na božićnu zabavu.
Tvoja je baka došla na božićnu zabavu, Josephe!
Došla je na božićnu zabavu!
Pokraj krumpir-salate je!
To je njezin recept. Ona je napravila tu krumpir-salatu!
Za Boga miloga, Josephe! Jako te voljela!”
To je bila prljava leća.
Prljava leća!
Držali smo tu fotografiju na oltaru pola godine!
Valjda sam u tim godinama. Stalno to govorim, ali jesam.
Fizički i mentalno, postao sam moj otac. Čudno je.
Mislim da se svi u jednom trenu pretvorimo u to.
Samo kažem, gledajte. Svi vi mladi, to će se dogoditi.
Stvari će se početi kvariti, počet ćete govoriti kao starac.
Ne znate ni zašto. Rekao sam „zgodno” neki dan u autu.
Sin me odmah prozvao zbog toga.
„Vidi onu zgradu. Baš zgodno.”
Rekao je: „Rekao si ‘zgodno’?”
„Ajme, jesam!”
Moj je tata govorio sranja poput...
Kad sam bio klinac 80-ih, bio sam B-boy.
Sve sam slušao.
Slušao sam Doug E. Fresha, Slick Ricka, Beastie Boyse. Sve to.
Tata je rekao: „Slušaš onaj hipiti-hopiti?
Misliš da je to glazba? Taj hipiti-hopiti, hip-hipiti?
To je prolazna moda. Moraš slušati pravu glazbu.”
Razbjesnio me i rekao sam mu: „Jebi se, tata!
Ovo je top stvar, glazba budućnosti.”
„Vidjet ćemo.” I imao sam pravo. Imao sam jebeno pravo.
Imao sam pravo.
Ali sad je hip-hop postao neko drugo sranje.
Sad ja zvučim kao tata jer sam rekao: „Slušaš to mrmlja-mrmljanje?
Slušaš to mrmlja-mrmljanje? Ne izgovaraju riječi.”
Mrmljanje.
Glupo, mrmljanje, riječ.
Mrmljanje, riječ.
Sin mi kaže: „Šuti, tata. Tvoja glazba je koma.”
To me razbjesnilo jer znam da imam pravo.
„Nemoj jebeno govoriti...
Nemoj uspoređivati svoj rep s mojim repom. Ne možeš...”
Oni su jebeni pjesnici! Bili su tekstopisci. Imali su prave poteze.
Biggie je umro prije 30 godina.
Ako danas pustite njegovu stvar, ekipa u klubu i dalje poludi.
Ne pravite se da nije tako.
Jebeni... Nemojte me krivo shvatiti. Mrmljavi rep je zarazan,
ali samo kažem, koji kurac govorite?
...lifestyle
Samo je mrmljao i onda rekao jednu riječ! Jebi se!
...lifestyle
Začepi!
Žao mi je.
Neki ne znaju na koju pjesmu...
Možete li je pustiti? Pustite je.
Jebeno začepi!
Jebeno začepi...
Ako zvučim staro, zvučim staro.
Ali žao mi je, ako pustite Biggieja, ekipa će poludjeti.
Pustite Biggieja.
Idemo!
Bolji od prosjeka
Maricu u snu smotam od šale Neki su bahati, a u biti budale
Roze šuze, Detroit zna sve baze
Timberlandice za moju ekipu u Brooklynu
Stani! Molim?
Timberlandice za moju ekipu u Brooklynu
Koji kurac?
To je jedini razlog zašto sam htio snimiti ovo u Brooklynu!
Nije bilo zajebancije s Biggiejem.
Sve što je radio zvučalo je kul. Da je teško disao, to je bio stih.
Sve što je rekao imalo je smisla. Bio je pjesnik!
„A ako niste znali...”
„...sad znate!”
Tako treba, Brooklyne! Idemo!
Obožavam.
Baš ste zabavni.
Znam da stalno govorim o godinama, ali istina je.
U tim sam godinama kad stvari počinju zatezati i osjećaj nije dobar.
Mamurluk sad dulje traje. Ne samo jedan dan.
Nego četiri do pet dana.
Zato svi vi klinci ovdje uživate.
Stalno pijete, jedete sranja...
Sustići će vas to.
Mlijeko?
Jedite to jebeno mlijeko. Hajde.
Litre i litre s pahuljicama.
Obožavam to.
Pojeo bih tri zdjele Cinnamon Toast Cruncha u ponoć!
Tri zdjele!
I onda pijete mlijeko. Pretvori se u horchatu.
Više ne.
Imam intoleranciju na laktozu.
Koji kurac? Kad se to dogodilo?
Odjednom je mlijeko otrov.
Imam intoleranciju... Pogodite kad sam to otkrio!
Na spoju.
Na jebenom spoju.
Sve ide dobro, ona predloži da podijelimo desert i pristanem.
Pita od jabuka sa sladoledom.
Pojedem pola sladoleda. Sve ide dobro.
Vozim kući. Sve ide dobro.
Pogledavam je i mislim si: „Bit će akcije večeras!”
Onda moj želudac kaže: „Neće.”
„Jebene kočnice.”
Kočnice!
Okrivio sam kočnice.
Neće biti ničega. Gotovo.
Neću je voditi kući. Neće biti ničega.
Neće mi pušiti kitu dok mi je T-rex u trbuhu.
Zamislite to. Ona ide: „O, Bože!”
Mislila sam da su kočnice.
Ne mogu piti mlijeko.
Nedostaje mi mlijeko. Jako mi nedostaje.
I dalje se pokušavam zavarati noću.
Pokušat ću brzo pojesti zdjelu pahuljica kasno navečer.
Ako brzo pojedem, zaspat ću.
Možda moj mozak neće registrirati. Neće znati.
Onda zaspem.
Ali šupak se javi: „Hej, stari. Ovdje je nešto otrova.
Otpustit ćemo ovaj otrov dok spavaš.
Izvolite, g. Koy.”
Saznao sam prije dvije godine da imam išijas.
Koji kurac?
Nisam ni znao da imam išijas. To se samo dogodilo.
Mladi ovdje se pitaju: „Koji kurac je ‘Išijas’?
Je li to na Spotifyju?”
Imam išijas.
Odjednom se moj išijas zablokirao. Stao je.
Više ne radi. Moj ishijatični živac. Da!
Imam to. I znam da drugi imaju išijas.
To je fora kod išijasa. Mi smo poput bande.
Išijas prepoznaje išijas.
Ne morate dići ruku. Znam. Vidim to.
Znam tko ima išijas. Pogledam nekoga i...
Pogotovo vi! Sjedite postrance.
Sjedi kao da uklizava u dugu bazu.
Nisam ni znao da imam išijas.
Nisam znao da je jako loše
dok nisam snimio zadnji specijal, Live at the Forum. Montirao sam ga.
Gledao sam se i pitao se kako to hodam.
Sjećam se da me noga boljela dok smo snimali to.
Ali sve do montiranja nisam znao da mi to utječe na hod.
Pitao sam se što mi je to s hodom.
Ako večeras kod kuće pogledate sam početak specijala,
„Dame i gospodo, Jo Koy.”
Ja idem ovako: „Što ima, LA?”
Koji kurac?
Kako to hodam?
Morao sam otići liječniku da vidim što mi je s nogom.
Usput, ako večeras ovdje ima liječnika...
Vratite si suosjećanje.
Bila je sva...
Liječnici su izgubili suosjećanje.
Odjednom tretiraju pacijente kao klijente.
Vi možda ne. Djelujete kao sretna osoba.
Ali samo kažem, sredite se malo.
Ravnodušno nam govore loše vijesti.
Prestanite! Imamo i mi osjećaje.
Rekao sam liječniku da ne znam što je, ali desna noga se zna ukočiti,
a ne bavim se sportom.
Boli ovdje, od kuka do koljena.
Rekao je: „To je ishijatični živac. Rani stadij išijasa.
Morate si istezati ITB.
Morate ga istezati. Imate li masažni valjak kod kuće?”
„Mislite da imam lijek,
a upravo sam sad znao što mi je?”
„Bože! G. Koy, oprostite. Da, ja...
Idite u bilo koju trgovinu sportske opreme i kupite si masažni valjak.
Stavite ga na pod, između kuka i koljena, i rolajte se.
Bit će jako bolno, ali često to radite.
To će smanjiti taj pritisak. Istegnite taj ITB.
Vjerojatno vas i jako bole križa.” Rekao sam: „Da.”
Rekao je: „Smanjit će taj pritisak.
I inače utječe na stražnjicu.
Ali vidim da je vi nemate.”
„To ćete mi samo reći kao da me neće povrijediti?”
„Bože! G. Koy, oprostite.
Nisam to tako mislio.
Boli li vas stražnjica?”
Rekao sam: „Ne.”
I on kaže:
„Točno.
Jer je nemate.”
I to me sjebalo!
To me povrijedilo. Shrvalo me.
Želim da svaka žena zna ovo. Frajere nije briga za naše guzice.
Nismo opterećeni našim guzicama.
Ne veselimo se vježbama za stražnjicu u teretani srijedom.
Nije nas briga. Ne radimo polutrbušnjake, čučnjeve, ništa.
Imamo dupe kakvo imamo.
Ali sad mi je ego povrijeđen
jer medicinski stručnjak koji zna kako guzica izgleda
ne može naći moju.
Pogledao me s leđa i rekao: „Vidi, džepovi!”
Sad se vozim kući sav sjeban. „Moram nešto poduzeti.
Nemam dupe. Nemam nikakvo dupe.
Moram imati nešto. Malo dupe.
Nema šanse da nemam dupe.”
Stigao sam kući i kunem se,
to je bio prvi put da sam si ikad pogledao dupe!
Nikad si nisam pogledao dupe! Kunem se!
Moram imati nešto! Skinuo sam se, stao pred veliko zrcalo
i radio ovo.
I nemam dupe!
Nemam dupe! Ništa!
Imam duga leđa.
Imam jako duga leđa.
A na dnu leđa je šupak.
Na dnu je šupak.
Guzica mi je dlakava, tako da izgleda kao otirač
sa šupkom koji mi visi iz leđne moždine.
I reagirao sam...
Imam samo par nogu koje mi ulaze u ramena.
Koji je to kurac?
U tom trenutku,
sjetio sam se svake svoje cure i pitao se kako su ostale sa mnom.
Ovo je užasno!
Prvi put kad smo završili u krevetu, trebala je odmah otići.
Svaka cura trebala je pobjeći glavom bez obzira.
Jer pričam gluposti. „Idem skoknuti u kupaonicu i vraćam se po repete.”
Hodam do kupaonice i moje dupe govori: „Odmah se vraćamo.
Drži tu picu vlažnom, malena.
Odmah se vraćamo, mala. Pojebat ćemo tu picu.”
Kako? Kako je ostala?
Sad se obraćam svim frajerima ovdje.
Ako hodate s curom ili ste oženjeni,
bolje da je cijenite jer vas voli zbog vas.
Vašu dušu, vaš mozak, u to je zaljubljena.
Ne vas fizički. Kunem se.
Ne. Voli vas iznutra, vašu dušu.
To voli. Upamtite to. Kažem vam.
Zgodni frajeri si misle: „Ne misli na mene.” Jebi se! I ti.
Imaš slatko lice dok se ne skineš,
a onda izgledaš kao otopljena svijeća.
Samo...
Imaš crveni madež iz kojeg dlake vire.
Volim nositi Polo gaće. Te su mi najdraže.
Na poleđini, na struku piše:
„Polo by Ralph Lauren”.
A sprijeda ih trbuh prekrije i piše...
To jebeno piše. Ni približno kao na pakiranju.
Ovdje ima tipova koji znaju o čemu pričam.
Ne piše „Hanes”, nego „Nanes”.
Da, ti, pizdo. Ti.
Svaki frajer ovdje večeras.
Dogodit će se večeras, zar ne? Bit će puna endorfina. I znate što?
Pušit će tu kitu.
Ta kita na vrhu... Taj trbuh koji je iznad vaše kite.
Podići će taj dlakavi, taj jebeno dlakavi...
Taj dlakavi trbuh koji vam pritišće kitu.
Vaša prekrasna dama podići će ga i reći: „Popušit ću ovu kitu večeras.
Popušit ću ovo. Popušit ću medvjeđu kitu večeras, zar ne?
Napravi onaj zvuk ili ti neću pušiti.”
I morate ići...
Da.
„Jebena mucica! Je li ti to mucica u pupku?
Napravi onaj zvuk ili neću pušiti.”
Da!
Znate li što je ludo?
Sad spadam u kategoriju „zaddy”.
Ja sam jebeni zaddy. Pogledajte.
Svi kličete. Prestanite!
Prestanite! Ne padam na to. Neki padaju na to.
Idite na Instagram, na internet. Vidjet ćete taj hešteg.
Kliknite ga i vidjet ćete tipove koji izgledaju kao ja. S glupim pozama...
Ali onda...
U komentarima ćete vidjeti: „Ajme, zaddy!
Dobro, zaddy. Vidi ti ovog zaddyja!”
Neću pasti na to sranje.
Niste spremni za zaddyja.
Ako ste u dvadesetima, ostanite ondje.
Ako ste u tridesetima, ostanite ondje.
Niste spremni za zaddyja. To je posebna vrsta frajera.
„Želim zaddyja jer će se brinuti za mene.”
Morate se brinuti i za jebenog zaddyja.
Zaddy ima išijas.
O čemu ti to? Nisi spremna za zaddyja.
Ako se spetljamo i zaboravim svoj CPAP uređaj za apneju?
Što ćeš onda?
Spetljamo se, a nemam svoj CPAP uređaj. Ležat ću i...
Bit ćeš sva: „Zaddy!
Što je bilo, Zaddy?
Zaddy!”
Trebam ženu s iskustvom.
Ženu koja zna što učiniti kad se to dogodi.
Želim izaći na spoj i da ona kaže: „Idemo do mene.”
„Ali nemam CPAP.”
„Moj bivši je imao dva. Imam jedan u ormaru.” „Ti bokca!”
„Uzela sam destiliranu vodu.” „Koji kurac?”
Malo upozorenje za sve mlade dame, može?
Ako vam zaddy priđe u baru i počne razgovarati s vama.
Ako razgovara s vama u baru i stoji...
Samo da... Koristit ću ovaj stolac.
Ako radi ovo... Ako ovako razgovara s vama... „Da. Stvarno?”
Tako zaddy stoji kad razgovara. „A, da?”
Ne radi to da bi bio kul.
Vruće je.
Jaje mi se zalijepilo za bedro.
Tako odlijepite jaje od bedra.
Samo...
„A, da.”
To je potez ljepljivih jaja.
Jeste li ikad vidjeli tipa koji radi ovo?
„Ne! Zajebavaš me!
Zajebavaš me! Sranje!
Stvarno? Ma nemoj?
Ludo! Jebeno ludo!”
To je zbog jaja.
Ovdje su ljepljiva jaja.
Ovdje ih je hrpa. Pogledajte kako sjede.
Pogledajte tipa raširenih nogu pored vas.
Briga ga tko sjedi lijevo ili desno od njega.
Jaja su nježno položena na sjedalo.
Mogu skupiti noge, ali onda su jaja u krilu kao kuglice sladoleda.
Potez ljepljivih jaja.
Sad znate, dame.
Kad se vratite na posao, znat ćete.
Priđe vam tip iz računovodstva.
„Rebecca, neki dečki i ja idemo do Starbucksa.
Želiš li frappuccino ili nešto?”
„Odjebi od mene, Steve!”
„Netko je mrzovoljan.”
Davno sam pričao ovu šalu kad je moj sin imao...
Imao je osam ili devet godina.
Vodio sam ga posvuda. Uvijek bi sjedio iza pozornice.
Zajebavao sam se s publikom i ispričao sam tu šalu.
Sišao sam s pozornice i pitao kako je bilo. „Dobro, tata.
Ali nisam razumio onu jednu šalu.”
„Koju?” „Onu o jaju na bedru.
Ne razumijem tu šalu, tata.
Jaje na bedru. Zašto je to tako smiješno? Ne kužim.”
„Ne bi trebao kužiti, Jo. Imaš devet godina.
Tvoja jaja su još na korijenu tvoje kite.
Tamo su jaja devetogodišnjaka, Jo.
Na korijenu njihove kite.
Tvoja kita je poput planinara s fora ruksakom.
Moja je kao iskusni putnik s malim koferom na kotačićima. „Hajde!
Kotači su se potrgali!”
Moj sin ima 20 godina i želim se pobrinuti da živi ispravno.
Nažalost, to je druga generacija.
Pokušavam uhvatiti korak, ali znam da je pogrešno.
Znam da malo griješe. Malo su mekani. Vi ste mekani.
Maltretiranje. Bože! Ne mogu vjerovati!
Znam. Ovdje ima roditelja koji si misle: „Ne razumiješ što moj sin prolazi!”
Ali vi ne razumijete. Ja...
Znate li tko je bio najgori nasilnik u mojoj školi?
Moja mama! Ona je govorila najgora sranja!
Najgora sranja!
Netko mi je nešto rekao u školi,
ali već mi je to mama jutros rekla!
Koji kurac?
Mekan je.
Suludo je. Druga su vremena.
Pokušavam shvatiti, ali trebam alate.
Moj sin je u toj dobi. Ima 20 godina.
Znate? Ima 20. Moram se pobrinuti da je moj sin spreman.
Kao roditelj, moram se pobrinuti za to.
Stvar je u ovome. Nije spreman.
Nije. Nije spreman.
Nije. Nije spreman za opću populaciju.
Bilo bi pogrešno da pošaljem mog sina u stvarni svijet.
Ljudi bi se pitali: „Čije je ovo dijete?
Tko je poslao ovo ovamo?”
Nije spreman. Ima 20.
Danas mogu dati mom sinu šaku novca,
hrpu novca,
i reći: „Idi, Jo. Prepušten si sebi.”
Vratit će se za šest sati jer su mu uzeli sav novac.
Ova djeca imaju sve. Moj sin je kasno vani s prijateljima? Uber.
Tako brzo! Ako je do kasno vani, kaže: „Oprosti, tata. Uzet ću Uber.”
Dobro. Bum. Uzmi Uber.
Vidim na mobitelu jer je na mojoj kartici.
„Uber Black? 49,99 dolara? Koji kurac?
Buraz, kilometar i pol si od doma.”
Luksuz. To im je strano.
Uber nije postojao prije. Koji kurac?
Ako sam bio kasno vani, a ujutro sam imao školu,
nazvao bih mamu: „Mrak je. Možeš li doći po mene?”
„Ne.
Već sam u pidžami
i stavila sam kreme na lice, Jo.
Odmah dođi kući.”
„Kako?
Nitko nema auto.”
„Onda trči.
Trči.”
„Kilometar i pol sam od doma.” „Brzo trči.
Nemoj stati. Samo gledaj ispred sebe i trči najbrže što možeš.
Kad se umoriš, nemoj stati, nastavi.”
U jedan sat ujutro.
Jebeni mrak.
Auto bez upaljenih svjetala.
„Silovat će me!”
Zamalo sam silovan deset puta.
Ali to i kažem. Više nikad nisam kasnio.
Kad se počelo mračiti: „Moram kući.”
Uber Eats. Odjebi! Moj sin...
Kad nema hrane, naruči Uber Eats.
„Tata, naručit ću Uber. Nema hrane.” „Samo daj.”
Vidim račun. „Ti bokca! Cheesecake Factory?
Izveo si sam sebe na večeru?
Na spoju si, pizdo? Naručio si i desert?
Lijepa napojnica, pizdo. Ostavio si napojnicu? Ostavljaš napojnice!
Ostavljaš napojnice, ha? Kriste!”
Koji je to kurac? Uber Eats?
Ne zna za „Nema Eats”.
Nema Eats.
Ne znam koliko sam puta zvao mamu na posao.
„Nema hrane doma.” „Pogledaj u hladnjak. Ima...”
„Mama, pogledao sam deset puta i svaki put je ista stvar.”
„Pogledaj opet. Pogledaj.
Pogledaj opet.
Što ima unutra?”
„Kečap.”
„Okus!
Eto. To je početak.
Okus! Što još, Josephe? Čega još ima?
Imaš okus. Čega još ima da možemo složiti jelo?
Čega ima, Jo? Okus i što još?”
„Ima...
Kriška sira s tvrdim rubovima.”
„Dobro, u redu.
Sad odlomi te rubove
jer je sredina još dobra.
Polako se kvari pa moraš spriječiti da se cijela ne pokvari.
Više nije četvrtasta, nego okrugla.”
Dobio sam rolicu sa kečapom i sirom.
Koji kurac?
Prijava. U ovome je stvar.
Ne znaju što je prijava. Za ovu generaciju ne postoje prijave,
samo aplikacije.
To mogu biti, ne znam, igre.
Sve što mogu preuzeti je aplikacija.
Imaju aplikaciju koja im pomaže ispuniti prijavu.
Jer ne znaju kako naći pravi posao!
Ne znaju kako je teško otići tražiti posao.
Ne znaju tu vještinu. Sve je lako.
Imaju aplikaciju za ispunjavanje prijave.
Možete je ispuniti. Natipkate.
„Znaš što? Ja volim...
Volim kavu. Radit ću u kafiću.” Natipkaš to.
„Želim raditi u krugu od kilometar od moje kuće.
Htio bih ovoliku plaću. Samo mi ovo radno vrijeme odgovara zbog nogometa.”
Aplikacija vam javi: „Našli smo ti nešto!
Odmah niz ulicu. Hajde, čekaju te! Znaš što? Pristali su na plaću koju želiš!
Idi po taj posao i usput uživaj u nogometu.”
„Hvala, aplikacijo.”
Našli su prokleti posao. Bez truda.
Nemaju pojma kako je to ići u trgovački centar...
u usranoj košulji
i jebenim prljavim tenisicama.
Košulja je ugurana u neke sjebane hlače.
I gledate svaku trgovinu.
Uđete: „Zapošljavate li?”
„Ne.
Ne tebe.”
Pitajte te tinejdžere znaju li uopće kako prijava izgleda. Nemaju pojma!
Morali ste je zatražiti. Podignu taj debeli blok...
Bila je cijela hrpa prijavnica i istrgnuli bi vam samo jednu.
„Izvoli.”
Pitaš: „Samo jedna?”
„Da, samo jedna.”
Morao si ići u restoran ispuniti je.
Kemijskom. Nije mogla biti obična olovka. Bolje da ništa ne sjebete.
Ja sam si uvijek sjebao ime. „Jebemu!”
Morao sam išarati „e”, staviti strelicu i napisati „p”.
Zovem se Joseph, ne „Josepeh”.
Ali volim to.
Volim biti tata, Larry.
Samo moram naučiti tu djecu.
Znam da večeras ovdje ima tinejdžera.
Ne znam gdje, ali znam da vas ima.
Tamo?
Drago mi je. Kako se zoveš? Tinejdžer. Stari tip pita: „Ja?”
„Ja?”
Steve.
Kad si zaključio da sam rekao: „Tinejdžer” i pitao kako se ti zoveš?
Ima jebeni viski sour.
Kako se ti iza zoveš?
Caleb.
Caleb? Drago mi je, Calebe. Koliko si star?
- Dvanaest. - Dvanaest. Sranje.
Sranje.
Dobro.
Večeras si mnogo toga naučio, zar ne?
Sranje!
Kvragu!
Dakle...
Usput, za ovo je kriva tvoja mama. Ona je sjebala...
Ali ti imaš 12.
Tvoja mama je znala. Piše na karti
da djeca moraju biti u pratnji roditelja!
Ako će Caleb ovako ići...
Jebemu!
Je li dobar klinac?
Da? Pospremi sobu kad mu kažete?
Ne? Kvragu, Calebe!
Pospremi jebenu sobu!
To je tvoja mama!
Učini što god ti mama kaže, jasno?
Kad kaže da pospremiš sobu, kažeš ovo:
„Koliko soba, mama?”
To je tvoja mama!
Tvoja mama!
Svako dijete ovdje mora to shvatiti.
To je vaša mama. Slušajte je.
Ne budite bezobrazni prema njoj.
Budite bezobrazni prema tati. To je tvoj tata?
Budi bezobrazan prema tati.
Pokaži mu tko je glavni. Sad je trenutak.
Tvoj tata će to cijeniti.
Ako će biti bezobrazan prema mami, pokaži mu tko je glavni.
Ja sam to napravio očuhu Fredu.
Rekao je nešto mojoj mami. Čekao sam cijelu noć.
„Reći ću mu što ga ide!”
Bio sam u svojoj sobi.
„Da se više nikad nisi tako obratio mojoj mami!”
Čekao sam cijelu noć. Čuo sam ga ujutro.
Pripremao si je ručak za posao. Ušao sam:
„Da se više nikad nisi tako obratio mojoj mami!
Da je više nikad nisi tako omalovažavao! Jasno?”
Fred je visok 193 cm.
193! Samo se nagnuo i rekao:
„Mislim da ne razumiješ kome se obraćaš, mali.
Bolje da odeš u svoju sobu razmisliti o tome.”
Ovo sam rekao, Calebe: „Hoću, ali upamti što sam rekao.
Ne obraćaj se tako mojoj mami!”
Otišao sam u svoju sobu.
Ali pogodi što se dogodilo.
Fred mi je rekao tijekom večere:
„Žao mi je zbog toga što sam rekao.
Nikad neću tako omalovažavati tvoju mamu. Nikad to neću učiniti pred tobom.”
Kužiš?
Jebeno priđi svom tati, isprsi se.
Reci ovo: „Koji si kurac rekao?
Koji kurac?” Sve to, Calebe.
„Koji si kurac rekao mami?”
Stisni šaku.
Učini to. Znaš zašto? Jer će mama biti odmah iza tebe i govoriti:
„Zašto ne kažeš što si rekao?
Reci to svom sinu, pizdo! Reci to!”
Jer ti mama čuva leđa. Upamti to.
Sva djeca ovdje, upamtite to.
Ne obraćam se curama. Nikad.
Cure, prepuštene ste sebi.
Imam drukčiji stav prema... Tinejdžerke su drukčije.
One iz nekog razloga sve rade kako treba.
Imam dvije sestre koje su takve. Imam Gemmu.
I danas vodi Jo Koy Entertainment.
Ona vodi cijelu jebenu operaciju.
Nemam što reći.
Rade to kako treba.
Dečkima uvijek serem. Čini se da su uvijek isti.
Obraćam se samo vama seronjama.
Sljedeći put kad ti mama kaže da pospremiš sobu, Calebe,
pitaš: „Koliko soba?”
A sve mame, kad su djeca bezobrazna prema vama,
kad kažu sranja poput: „Umoran sam. Sutra ću.”
Zajebite to!
Svaka mama ovdje mora reći svom djetetu što ste napravili.
Recite to slikovito.
U slikovitim, opisnim detaljima.
Kad kažu: „Umoran sam. Sutra ću.”
Recite im što ste napravili.
„Sutra ćeš? Umoran si?
Jesam li to rekla liječniku kad te trebalo roditi?
Umorna sam? Sutra ću?
Ne. Pustila sam te da mi razdereš picu.”
Znam da je neugodno. Neke žene ovdje misle da je to previše.
Ali nije. Nije dovoljno!
Ne znam što se dogodilo da vam je oduzeta ta supermoć.
Svaka žena trebala bi se hvaliti time.
Samo vi to možete!
Ali iz nekog razloga, ne smijete se hvaliti time.
Trebale biste govoriti: „Razderao si mi picu!”
Ako ne žele slušati, jebeno im pokažite.
Pokažite picu. „Pogledaj ovo! Vidi što si jebeno napravio!”
Gledajte. Počet će prati prozore.
Calebe, bio sam ondje.
Vidio sam je na krevetu baš kad je trebala roditi,
sjećam se svega. Gladio sam joj glavu
i odjednom je jedan tip pomolio između njezinih nogu.
Nije bio liječnik kojem smo išli devet mjeseci.
Samo je pomolio i rekao:
„Moramo napraviti rez.”
„Molim? Carski rez?”
„Ne, prekasno je za to.”
Rekao je: „Prekasno je za to.” „Prekasno je za...
Zar postoji drugi rez?
Kraljevski za koji mi nitko nije rekao?”
„Ne, prekasno je za carski rez.
Glava vašeg sina je prevelika.
Moramo rezati vaginu.
Moramo napraviti mali rez na vagini.”
I rekao sam...
Točno sam to rekao.
Liječnik je rekao: „Moramo odmah odlučiti!”
„Samo malo!
To je mnogo informacija!
Samo ćete mi to servirati i sad joj morate rezati picu?
Nisam to znao! Nitko mi to nije pokazao na videu!
Samo malo! Ovo je vrlo ozbiljno pitanje!
Samo malo!
Draga!
Glava našeg sina je prevelika!
I umrijet će ako ti ne zarežu vaginu!
I liječnik mora znati smije li ti zarezati vaginu
ili će beba umrijeti!
Što želiš?”
A onda se Angie pretvorila u Hulka Hogana iz WWE-a.
Pogledala je liječnika i rekla: „Reži mi picu, brate.
Reži tu picu i iščupaj tog šupka iz moje pice, brate! O, da!”
I onda sam ja rekao...
Pogledao sam liječnika. Već je držao nož.
Nije izgledao kao kirurški, nego lovački nož!
I ubo ju je u picu.
I onda je moj sin samo ispao.
A ja sam napravio ovo i onesvijestio se.
U rađaonici je bilo troje ljudi.
Njezina mama, moja mama i ja.
I nikoga nije bilo briga za mene!
Sestra je mami dala mirisnu sol. Stavila mi je to pod nos
i rekla: „Ustaj! Sin ti se rodio!”
Sve je bilo maglovito i mutno.
Neka stvar joj je bila na prsima.
Kažem „stvar” jer nije izgledalo ljudski.
Bilo je blijedo, zeleno, sivo.
Posvuda su bile mrlje od krvi.
Zatvorene otečene oči.
Usta su samo tražila nešto što će sisati.
Izdužena glava.
Pitao sam: „Koji je to kurac?
Čije je to?”
Znaš li što sam vidio, Calebe? Kad sam vidio sina na njoj?
Iz trbuha je virila cijev. Jesi li znao to?
Pogodi gdje je ostatak cijevi bio, Calebe. Pogodi!
U njezinoj pici!
Kao da je moj sin iPhone, a njezina pica utičnica!
Održava ga na životu. Puni bateriju!
Pogledaj svoju mamu!
Pogledaj svoju mamu! Ti si joj to učinio!
Prije 12 godina!
A onda je liječnik rekao: „Moramo izvaditi ostatak.”
„Ostatak čega?!”
I istisnula je Gucci torbicu iz pice.
Iz pice joj je izašla Gucci torbica.
I napravio sam ovo... I opet se onesvijestio.
Probudio sam se.
Liječnik mi je držao pupčanu vrpcu pred licem.
Dao mi je škare i rekao: „Donesi sina na svijet.”
Pokušao sam je prerezati, no prečvrsta je.
Rekao sam: „Prečvrsta je. Ne mogu je prerezati.”
Uzeo je onaj nož i napravio...
Krv me poprskala po licu i napravio sam... I opet se onesvijestio.
Jer sam mislio da mi je ubio dijete.
Vjeruješ li da to nije najgori dio, Calebe?
Želiš li čuti najgori dio?
Dobro.
Kad sam se probudio,
liječnik joj je šivao picu!
Pogledaj svoju mamu!
Ti si to učinio njezinoj pici!
Prije 12 godina! Šivali su joj picu!
Bez anestezije. Srednjovjekovno!
To se dogodilo, Calebe.
Pogledaj svoju mamu! Ne želiš pospremiti sobu?
Volim vas, ljudi. Puno hvala.
Brooklyne, New York! Još jedan pljesak
za Jo Koya!
Volim te, Brooklyne. Hvala.
Puno hvala.
Laku noć.
Prijevod titlova: Nina Pisk