Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫ברוקלין, אתם מוכנים?‬
‫- ג'ו קוי -‬
‫- שידור חי מברוקלין -‬
‫מחיאות כפיים לג'ו קוי!‬
‫ברוקלין.‬
‫ברוקלין, אתם צוחקים עליי?‬
‫שאלו אותי איפה אני רוצה לעשות את זה.‬
‫אמרתי להם, "יש רק מקום אחד,‬ ‫ברוקלין. תאמינו לי".‬
‫אם מסתכלים על הקהל רואים את כל הצבעים שיש,‬
‫וזאת ניו יורק.‬
‫זה התחיל כבר מזמן בניו יורק,‬
‫כשדחסו את כולם לאי הזה,‬
‫ואמרו, "היי, תסתדרו".‬
‫ואז פתאום, זה קרה.‬
‫נראה לי ששאר העולם צריך ללמוד לקח.‬
‫אני רואה את זה, וזה משמח אותי.‬
‫אני מסתכל על כולם וחושב, "שיט, וואו".‬
‫זה די מה שאנחנו צריכים עכשיו, פשוט לצחוק.‬
‫כאילו, פאק, כולם כל כך רציניים כרגע.‬
‫נמאס לי להיות רציני.‬
‫בא לי להיות עם אנשים‬ ‫שרוצים ליהנות. בא לי לצחוק.‬
‫הגעתי לגיל שבו אני פשוט לא שם זין.‬
‫נמאס לי להסתובב עם אנשים‬ ‫שתמיד רוצים לבאס אותך.‬
‫אתם מבינים? בני זונות שליליים.‬
‫אני קורא להם "ערפדי אנרגיה".‬
‫הם פשוט מוצצים ממך את האנרגיה.‬
‫אבל כבני אדם,‬ ‫אנחנו אוהבים להסתובב עם אנשים כאלה.‬
‫כי אנחנו רוצים לשמח אותם, זה התפקיד שלנו.‬
‫"בואו נסתובב איתם, נצא איתם, נשמח אותם."‬
‫אתה עושה את זה שמונה שעות, ובסוף,‬
‫"זה היה ממש מתיש".‬
‫אתם מבינים אותי?‬
‫חלקכם לא רוצים לצחוק או להגיב,‬
‫כי הבאתם הנה בן זונה כזה.‬
‫חלק מכם מקשיבים כרגע ועושים...‬
‫תיפטרו מהבן זונה הזה עוד הלילה.‬
‫תיפרדו ממנו עוד הלילה.‬
‫הבן זונה הזה עם האנרגיה הנמוכה. תעופו מפה.‬
‫באתם למופע סטנדאפ‬ ‫רק כדי לעשות פרצוף מחורבן?‬
‫לכו תזדיינו.‬
‫תמותו. ביי.‬
‫עוד הלילה, בחניון, בסוף ה...‬
‫אני נשבע לכם!‬ ‫בחניון תגידו לו, "שמעת מה הוא אמר.‬
‫"זהו, זה נגמר. אתה מבאס".‬
‫בגלל זה כשאני מופיע אני מחפש.‬ ‫אני הולך הלוך ושוב, ומסתכל.‬
‫אני מחפש את אלה שצוחקים בגדול, ומתמקד בהם.‬
‫אני שם זין על כל השאר.‬
‫זאת, פה. כל הזמן... כאילו שכואב לה הראש.‬
‫פשוט...‬
‫הנה!‬
‫כל בדיחה, היא...‬
‫כאב ראש מזדיין.‬
‫אני ניזון מהאנרגיה שלך.‬
‫אנשים אוהבים להסתובב עם אנשים שנהנים.‬
‫זה מדבק.‬
‫אנרגיה קינטית. אנחנו באמת מחוברים.‬
‫אני מתחבר איתך, כל השאר לא מעניינים אותי.‬
‫יש עוד בן זונה שאני אוהב‬ ‫להסתכל עליו. הבחור השחור הזה.‬
‫בכל פעם שהוא צוחק הוא לוקח שתי אצבעות‬
‫וצובט את קצה האף.‬
‫תסתכלו, הנה!‬
‫אני נשבע לכם!‬
‫נראה לכם שאני ממציא את זה?‬
‫ראיתי את זה!‬
‫לבן זונה הזה יש בעיה בסינוס‬ ‫בכל פעם שאני מצחיק אותו.‬
‫"שיט! בדיחה מזדיינת, קוי."‬
‫אני התרופה שלך.‬
‫כשהם צוחקים, הם צוחקים בכל הכוח.‬
‫כיף לצחוק.‬
‫זאת התרופה של אלוהים.‬
‫כשאתם צוחקים,‬ ‫משתחררים אנדורפינים. החרא הזה אמיתי.‬
‫זאת לא המצאה.‬
‫אלוהים נתן לכם את זה.‬ ‫כשאתם צוחקים, משתחררים אנדורפינים.‬
‫הם משתחררים‬ ‫ואוכלים את האנרגיה השלילית שבפנים.‬
‫יהיו לכם חיים ארוכים.‬
‫את איתו?‬
‫יהיו לו חיים ארוכים.‬
‫הוא יהיה בסביבה עוד הרבה זמן.‬
‫תהיה לו נזלת, אבל הוא יהיה בסביבה.‬
‫גם לך יהיו חיים ארוכים. לך!‬
‫זה נעים.‬ ‫כשהאנדורפינים משתחררים, זה פשוט נעים.‬
‫זה אופורי, זה נעים.‬ ‫הדרך היחידה להגיע לזה היא לצחוק.‬
‫בגלל זה אני אומר לאנשים,‬ ‫"תצחקו, זה בחינם".‬
‫לא הלילה.‬
‫אבל מחר.‬
‫תזכרו את זה מחר.‬
‫וזה בחינם. זה כמו צחוק לקחת.‬
‫קחו אותו הביתה, תתעטשו, סינוסים!‬
‫""אוי, אלוהים, הבחור השחור ההוא.‬
‫"הבחור השחור ההוא."‬
‫הוא עדיין עושה את זה.‬
‫איתו אתם רוצים להסתובב.‬
‫תאמינו לי, אני סורק את כולם.‬
‫יש כאלה שלא צוחקים, לא מחייכים. שיזדיינו.‬
‫הם ימותו מחר.‬
‫הם ימותו מחר!‬
‫הם היו יכולים לחיות,‬ ‫אבל שיזדיינו, הם בחרו לא לחיות.‬
‫הם באו לסטנדאפ בשביל לא לצחוק. שיזדיינו.‬
‫תמותו. ביי.‬
‫ביי. לא מעניין אותי.‬
‫ביי.‬
‫אתם יודעים כמה שרירים צריך כדי לא לצחוק?‬
‫אתה צריך לעצור את עצמך פיזית.‬ ‫עם כל השרירים, לכווץ.‬
‫החור של התחת, מכווץ.‬
‫התחת שלכם הוא התחת הכי מכווץ החדר.‬
‫צימוקונים קטנים יוצאים לכם מהתחת.‬
‫אתם לא יכולים אפילו‬ ‫לחרבן באמת מרוב שהתחת שלכם מכווץ.‬
‫בגלל זה כולם חושבים‬ ‫שאתם מלאים בחרא, כי זה נכון!‬
‫התחת שלו פתוח לגמרי.‬
‫פתוח לגמרי!‬
‫התחת שלו פעור מרוב צחוק.‬
‫"שיט, זה מצחיק."‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫כיף לצחוק.‬
‫באמת!‬
‫למה שלא תרצו לצחוק?‬ ‫למה למנוע מעצמכם לצחוק?‬
‫זה כל כך נעים. אתה מכור לזה.‬
‫קרה פעם שהגעתם לעבודה מאוחר‬ ‫וראיתם כמה אנשים צוחקים בפינת הקפה?‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫אתם מתחילים לצחוק והולכים לכיוונם, "מה?"‬
‫הם צוחקים עליך כי שוב איחרת!‬
‫אתה רוצה להיות חלק מהצחוק.‬
‫אתם לא הולכים לכיוון של מישהו אומלל, נכון?‬
‫ממש לא! תתרחקו מהמזדיין הזה!‬
‫תוציאו את האנשים האלה מהחיים שלכם.‬
‫תקיפו את עצמכם בווינרים, בחברים אמיתיים.‬
‫הרשתות החברתיות דפקו את כולם.‬
‫אנשים חושבים‬ ‫שכולם חברים שלהם כי הם עוקבים אחריהם.‬
‫הם לא עוקבים כי הם מחבבים אתכם.‬
‫אנשים עוקבים אחריכם‬ ‫כי הם רוצים לראות אתכם מפשלים.‬
‫חשבתם על זה פעם?‬
‫קרה לכם שעשיתם משהו ממש טוב ופרסמתם אותו,‬
‫ואז החברים שחשבתם שהם חברים שלכם‬
‫לא אמרו כלום?‬
‫הם אפילו לא עשו לייק לתמונה.‬
‫הם עושים כאילו‬ ‫שהם לא ראו אותה. אתם יודעים שהם ראו אותה.‬
‫אתם יודעים שהם ראו,‬ ‫אבל הם עושים כאילו שלא.‬
‫הם לא חברים שלכם. הם מנדבושקס.‬
‫תיפטרו מהם, זה קל. תמחקו.‬
‫תמחקו.‬
‫בסוף תישארו עם חמישה חברים.‬
‫אלה בטח קרובי המשפחה שלכם.‬
‫וגם שניים מהם שונאים אתכם.‬
‫איך קוראים לך?‬ ‫-לארי.‬
‫לארי, אני מת עליך. גם אתה צוחק בכל הכוח.‬
‫זה נעים, נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫בן כמה אתה?‬ ‫-ארבעים ושש.‬
‫ארבעים ושש. ראיתם?‬ ‫חובה לשאול אסייתים בני כמה הם.‬
‫סליחה. זה מכובד.‬
‫אל תנחשו.‬
‫אף פעם אל תנחשו.‬
‫חשבתי שהוא צעיר. הוא זקן לאללה.‬
‫הוא זקן לאללה.‬
‫הוא פשוט יותר צעיר ממני,‬ ‫כי הוא אסייתי במאה אחוז.‬
‫אני חצי לבן, אז קיבלתי את החלק הלבן ש...‬
‫הלבן...‬
‫החלק הלבן אומר, "אני אעשה אותך זקן".‬
‫זקן לאללה!‬
‫אתה מוצא חן בעיניי, לארי.‬
‫יש לך ילדים?‬ ‫-כן.‬
‫ועוד איך. כמה? רק אחד?‬
‫שלושה? לעזאזל.‬
‫בני כמה הם?‬
‫תחשוב על זה. אני אחזור אליך.‬
‫לאסייתים לא אכפת בני כמה הילדים שלהם.‬
‫לא אכפת להם.‬
‫"כמה?", "שלושה",‬
‫"בני כמה?", "למי אכפת?"‬
‫"למי אכפת? אני לא יודע."‬
‫"שנה, שנתיים ושלוש."‬
‫מה?‬
‫המטומטם הזה הסתכל למעלה, כאילו...‬
‫"תן לי לחזור אליך, מר קוי."‬
‫בני כמה? בגיל העשרה?‬
‫15, 12 וחמש.‬ ‫-15, 12 וחמש. ראיתם?‬
‫אנחנו אחראים להזכיר להם‬
‫שהספינה שאנחנו שטים בה,‬ ‫לא משנה כמה היא יפה,‬
‫הרשת החברתית הזאת,‬
‫אנחנו צריכים להזכיר להם שהיא לא אמיתית.‬
‫כי הם חיים בתקופה‬ ‫שבה הם לא יודעים מה אמיתי ומה לא.‬
‫כל מה שמלמדים אותם,‬ ‫מלמדים אותם תוך 15 שניות.‬
‫15 שניות, והם כבר מכירים את העולם.‬
‫15 שניות, והם כבר יודעים‬
‫שלשחורים יש בעיה עם אנשים כאלה,‬
‫ושלבנים שונאים את כולם.‬
‫והאסייתים רוצים להשתלט על העולם.‬
‫כל זה ב-15 שניות,‬ ‫והנוער שלנו צופה בחרא הזה.‬
‫הם צורכים את זה.‬
‫הם סופגים את המידע הזה,‬ ‫ומבססים עליו את האמת שלהם.‬
‫ואנחנו צריכים לגרום להם‬ ‫להבין שזה לא נכון. זה לא נכון.‬
‫אתם לא... אתם צריכים ללכת לראות דברים.‬
‫אל תתחבאו בקונכייה‬ ‫ותיתנו לרשתות החברתיות להגיד לכם‬
‫מי טועה ומי צודק.‬
‫צאו לברר בעצמכם.‬
‫כי אם תבואו לברוקלין,‬
‫אני רואה פה לבנים, אסייתים, שחורים,‬
‫וכולנו אוהבים לצחוק מאותו דבר.‬
‫מצחיק שאומרים‬ ‫שהרשתות החברתיות אמורות לעזור לחברה שלנו,‬
‫אבל הן לא עוזרות!‬
‫צריך לקרוא להן רשתות אנטי-חברתיות.‬ ‫הם כבר לא מבלים ביחד.‬
‫לילדים האלה אין מושג‬ ‫איך לגשת למישהו ולהגיד לו "היי".‬
‫הם נכנסים להודעה פרטית ושולחים אמוג'י.‬
‫ככה הם מתחילים עם מישהי.‬
‫חציל שמשפריץ ממנו משהו.‬
‫אם היא לא מגיבה, "ביג דיל".‬
‫מבחינתם זה עניין של מספרים.‬
‫פרצוף שמח עם עיני לב.‬
‫מה זה בכלל?‬
‫אין סיכון. אין הכנה.‬ ‫דבר כזה לא נותן לך ביטחון עצמי.‬
‫מה שאנחנו היינו...‬ ‫במיוחד אני, אם התעניינתי במישהי,‬
‫חמישה חודשים הייתי מסתכל עליה כל יום.‬
‫אחי... כתמים על החזה.‬
‫אוכל בפינה של הפה.‬
‫"לך לדבר איתה", "חכה רגע".‬
‫בסוף ניגשת אליה. "אני חושב שאת ממש אדירה."‬
‫"ביי!"‬
‫ונחשו מה קרה?‬
‫כלום!‬
‫אתה הולך הביתה ועושה ביד.‬
‫אתה בוכה. "למה אמרתי את זה?‬
‫"למה בכלל אמרתי לה את זה?"‬
‫החיים שלהם טובים, חבר'ה.‬
‫החיים שלהם ממש טובים.‬
‫אולי צריך לקחת להם דברים‬ ‫כדי שיהיו קצת יותר צנועים.‬
‫ממש צנועים. אתם מבינים?‬
‫הם כל הזמן מצלמים. כל ילד חושב שהוא צלם.‬
‫וזה הקטע, גם אנחנו.‬
‫אבל אני יודע מה ההבדל‬ ‫בין תמונה שאני מצלם לתמונה שהם מצלמים.‬
‫כשהם מצלמים, אין להם מושג.‬
‫הם מנסים כל כך הרבה פעמים‬ ‫לצלם תמונה טובה! סלפי.‬
‫ראיתם פעם מישהו...‬
‫"בהפתעה."‬
‫איך בדיוק אפשר לצלם סלפי בהפתעה?‬
‫מה נסגר?‬
‫"הצלחתי". הצלחת?‬
‫צילמת אלף תמונות! ברור שהצלחת!‬
‫"פילטר. פילטר. פילטר. מתיחה.‬
‫"מתיחה. פילטר. פילטר. מתיחה.‬
‫"העלאה. כיתוב: 'מטורף'."‬
‫מה?‬
‫ואז הם מראים לכולם.‬ ‫"וואו, כולם אהבו את התמונה!‬
‫"תראו, 400 איש עשו לי לייק."‬
‫אף אחד לא אהב את התמונה שלך.‬
‫אף אחד לא אהב את התמונה.‬
‫אנשים רק לוחצים וגוללים.‬
‫הם אפילו לא מסתכלים. לחיצה, גלילה.‬
‫אף אחד לא הסתכל על התמונה שלך.‬
‫כשאני הייתי ילד, אנשים אהבו את התמונה שלי.‬
‫הם היו חייבים, כי הראיתי להם אותו פיזית.‬
‫"תסתכל", "וואו, זה מטורף!"‬
‫"מגניב, נכון?", "כן."‬
‫"יופי, מגניב."‬
‫אולי זה מה שצריך לעשות.‬
‫לתת להם מצלמה חד פעמית, "קח.‬
‫"קח, תצלם סלפי עם זה.‬
‫"יש לך 12 ניסיונות, עדיף לך...‬
‫"יש לך 12 ניסיונות, בן זונה,‬ ‫עדיף לך לדאוג שיצא לך טוב."‬
‫נראה אותם מנסים להכניס את כולם לפריים.‬
‫ואז לחכות שהפלאש ייטען.‬
‫"למה הסתכלת?‬
‫"בהית! עכשיו אני צריך‬ ‫לטעון אותה שוב, חתיכת אפס!"‬
‫ואז צריך... ואז צריך לקחת אותה...‬
‫צריך לפתח את התמונה.‬
‫שמים את המצלמה במעטפה וכותבים את השם,‬
‫נותנים אותה לאיזה זר.‬ ‫"הנה, תמונות פרטיות שלי."‬
‫ואז לוקח שבוע עד שהתמונה מגיעה.‬
‫ושבוע שלם אתה חושב,‬ ‫"אני מקווה שהמזדיינות האלה יצאו.‬
‫"אני מקווה שאחת או שתיים יצאו".‬
‫ואז אתה הולך לקחת את התמונות,‬
‫הן מפותחות, ואתה אומר, "לא. פאק. לא.‬
‫"לא בפוקוס. שיט. לעזאזל.‬
‫"עיניים אדומות?"‬
‫"עיניים אדומות מזדיינות".‬
‫ואז אחת יוצאת טובה.‬
‫ואתה חושב, "יש! הצלחתי".‬
‫ואז אתה שואל, "אפשר לעשות עותקים?"‬
‫תשאלו ילדים היום.‬
‫מאז שביטלו את זה‬ ‫ויש לנו רק מצלמות בטלפונים,‬
‫ילדים אפילו לא יודעים מה זה החזרים.‬
‫תשאלו איזה נער מה זה החזר.‬
‫אין להם מושג!‬
‫החזר זה כשאתה מקבל תמונה מפותחת,‬
‫ובתמונה יש עיגול של אור‬
‫שמרחף מעל מישהו בתמונה.‬
‫נחשו מה אמא שלי חשבה שזה.‬
‫"סבתא שלך באה למסיבת חג המולד."‬
‫"סבתא שלך באה למסיבת חג המולד, ג'וזף.‬
‫"היא באה למסיבה.‬
‫"היא ליד סלט תפוחי האדמה, ג'וזף.‬
‫"זה מתכון שלה!‬ ‫היא הכינה לך סלט תפוחי אדמה!‬
‫"בשם האל, ג'וזף, היא כל כך אהבה אותך!"‬
‫זאת הייתה עדשה מלוכלכת.‬
‫זאת הייתה עדשה מלוכלכת!‬
‫שמרנו את התמונה על מזבח חצי שנה!‬
‫אני כנראה בגיל...‬ ‫אני כל הזמן אומר את זה, אבל זה נכון.‬
‫הפכתי מבחינה גופנית ונפשית‬ ‫לאבא שלי. זה ממש מוזר.‬
‫ואני חושב שכולנו הופכים לזה.‬ ‫כולנו הופכים לזה בסוף.‬
‫אני רק אומר, תסתכלו,‬ ‫כל הצעירים, זה הולך לקרות.‬
‫דברים יתחילו להתקלקל,‬ ‫תתחילו להגיד דברים עתיקים.‬
‫אפילו לא תדעו למה.‬ ‫לפני כמה ימים אמרתי במכונית "יופי טופי".‬
‫הבן שלי ישר אמר על זה משהו.‬
‫כאילו, "תראו איזה בניין יפה. יופי טופי".‬
‫והוא אמר, "אמרת עכשיו יופי טופי?"‬
‫וכאילו, "וואו, באמת אמרתי".‬
‫אבא שלי היה אומר דברים כאלה.‬
‫כשהייתי ילד,‬ ‫בשנות השמונים, אהבתי ברייקדנס.‬
‫הקשבתי לכל דבר.‬
‫הקשבתי לדאג אי פרש,‬ ‫סליק ריק, ביסטי בויז, כל זה.‬
‫ואבא שלי היה שואל,‬ ‫"אתה מקשיב להיפיטי הופיטי?‬
‫"נדמה לך שזאת מוזיקה? ההיפיטי הופיטי הזה?‬
‫"זאת סתם אופנה. אתה צריך‬ ‫להקשיב למוזיקה אמיתי, לא להיפיטי הופיטי".‬
‫זה עצבן אותי. "לך תזדיין, אבא.‬
‫"זה הדבר האמיתי, המוזיקה של העתיד."‬
‫"עוד נראה". וצדקתי. לגמרי צדקתי.‬
‫צדקתי.‬
‫אבל עכשיו ההיפ-הופ המשיך לדברים אחרים.‬
‫ועכשיו אני נשמע כמו אבא שלי,‬
‫"אתה מקשיב למלמולים האלה?‬
‫הם אפילו לא אומרים מילים!‬
‫"מלמול, מלמול.‬
‫"מלמול טיפשי, מלמול, מילה.‬
‫"מלמול, מילה".‬
‫והבן שלי אומר,‬ ‫"שתוק, אבא. המוזיקה שלך גרועה".‬
‫וזה עצבן אותי, כי אני יודע שאני צודק.‬
‫"אל תגיד שה...‬
‫"אל תשווה את הראפ שלך לראפ שלי. אתה לא..."‬
‫הם משוררים. הם היו משוררים.‬
‫הם כתבו שירים. הם רקדו.‬
‫ביגי מת לפני שלושים שנה.‬
‫עד היום, כשמשמיעים‬ ‫שיר של ביגי הוא משתק את המועדון.‬
‫אל תעשו כאילו שלא.‬
‫פאקינג...‬
‫אל תבינו לא נכון. ראפ מלמולים זה קליט,‬
‫אבל אני רק אומר, מה בדיוק אתה אומר?‬
‫"לייפסטייל"‬
‫הוא סתם מלמל ואז אמר מילה אחת! לך תזדיין!‬
‫"לייפסטייל"‬
‫סתום את הפה!‬
‫אני מצטער!‬
‫יש אנשים שלא יודעים איזה שיר...‬
‫אתה יכול להשמיע אותו?‬
‫"לייפסטייל"‬
‫"הלייפסטייל שלי"‬
‫"התחלה"‬
‫סתום את הפה!‬
‫סתום...‬
‫אם אני נשמע זקן, אני נשמע זקן!‬
‫אבל סליחה, אם תשמיעו‬ ‫את ביגי, הוא ישתק כל מקום.‬
‫תשמיע קצת ביגי.‬
‫שירו!‬
‫"חולני מהממוצע‬
‫"יש לי חוש לכסף‬ ‫אנשים לא חושבים שחרא מסריח‬
‫"נעלי תנין ורודות‬ ‫שחקנים של דטרויט‬
‫"טימברלנד לחוליגנים מברוקלין"‬
‫עצור! מה?‬
‫"טימברלנד לחוליגנים מברוקלין"‬
‫מה נסגר?‬
‫רק בגלל זה רציתי לצלם את הספיישל בברוקלין!‬
‫לא מתעסקים עם ביגי.‬
‫אצל ביגי הכול נשמע קול.‬
‫אם הוא נשם בכבדות, זאת שורה משיר.‬
‫כל דבר שהוא אמר היה הגיוני. הוא היה משורר!‬
‫"ואם לא ידעתם‬
‫"עכשיו אתם יודעים"!‬
‫שחקו אותה, ברוקלין. קדימה!‬
‫אהבתי.‬
‫איזה כיף איתכם.‬
‫אני יודע שאני כל הזמן‬ ‫מדבר על גיל, אבל זה נכון.‬
‫אני בגיל שבו דברים‬ ‫מתחילים להיתפס ולא להרגיש טוב.‬
‫ההנגאוברים שלי יותר ארוכים, לא רק יום אחד.‬
‫ארבעה עד חמישה.‬
‫בגלל זה כל הצעירים, תיהנו מזה. תיהנו מזה.‬
‫אתם שותים כל הזמן, אוכלים אוכל דפוק,‬
‫בסוף זה יגיע אליכם.‬
‫חלב?‬
‫תאכלו חלב, ילדים, תאכלו.‬
‫ליטר אחרי ליטר. דגני בוקר.‬
‫אני מת על החרא הזה.‬
‫סינמון טוסט קראנץ'.‬ ‫הייתי אוכל שלוש קערות בחצות.‬
‫שלוש קערות!‬
‫ואז אתה שותה את החלב, הוא הופך להורצ'טה.‬
‫כבר לא.‬
‫יש לי רגישות ללקטוז.‬
‫מה נסגר? מתי זה קרה?‬
‫פתאום חלב זה רעל!‬
‫אני רגיש...‬ ‫נחשו מתי גיליתי שאני רגיש ללקטוז.‬
‫בדייט.‬
‫בדייט מזוין.‬
‫הכול הלך טוב, הזמנתי קינוח,‬
‫היא אמרה, "בוא נחלוק", "כן".‬
‫פאי תפוחים א-לה-מוד. אכלנו.‬
‫אכלתי חצי מהגלידה. הכול הלך טוב.‬
‫אני נוהג הביתה. הכול הולך טוב.‬
‫אני מסתכל עליה, "הלילה זה יקרה".‬
‫אני נוהג. "הלילה יצא לי משהו."‬
‫ואז הבטן שלי אמרה, "בעצם לא".‬
‫"הבלמים המזדיינים."‬
‫הבלמים!‬
‫האשמתי את הבלמים.‬
‫לא יקרה כלום. זהו!‬
‫אני לא אקח אותה הביתה. לא יקרה כלום!‬
‫היא לא תמצוץ לי כשיש לי דינוזאור בבטן.‬
‫תדמיינו. כאילו, "אוי, אלוהים".‬
‫"חשבתי שאלה היו הבלמים."‬
‫אסור לי לשתות חלב.‬
‫אני מתגעגע לחלב. אני מתגעגע אליו מאוד.‬
‫אני עדיין מנסה לעבוד על עצמי בלילה.‬
‫מאוחר בלילה אני אוכל‬ ‫קערת דגנים, ומנסה לאכול מהר.‬
‫אני אוכל מהר, ונרדם.‬
‫אולי המוח שלי לא יקלוט, הוא לא ידע.‬
‫ואז אני נרדם.‬
‫ואז התחת שלי אומר,‬ ‫"היי, גבר, יש פה קצת רעל.‬
‫"אנחנו נשחרר אותו בזמן שאתה ישן.‬
‫"בבקשה, מר קוי".‬
‫לפני שנתיים גיליתי שיש לי סיאטיקה.‬
‫מה נסגר?‬
‫אפילו לא ידעתי שיש לי בעיה. זה פשוט קרה!‬
‫יש פה צעירים שחושבים, "מה זה בכלל סיאטיקה?‬
‫"יש את זה בספוטיפיי?"‬
‫יש לי סיאטיקה.‬
‫פתאום עצב האישיאס שלי‬ ‫פשוט ננעל. הוא פשוט עצר.‬
‫הוא לא עובד יותר. עצב האישיאס! כן.‬
‫ויש לי בעיה. וזה הקטע,‬ ‫אני יודע שלעוד אנשים יש.‬
‫זה מה שמגניב בסיאטיקה, אנחנו כמו כנופייה.‬
‫אישיאס מזהה אישיאס.‬
‫אתם לא צריכים להצביע. אני יודע. אני רואה.‬
‫אני יודע למי יש סיאטיקה. מסתכלים על...‬
‫אתה במיוחד. יושב על הצד.‬
‫הבן זונה יושב כאילו הוא גולש לבסיס השני.‬
‫אפילו לא ידעתי שיש לי סיאטיקה.‬
‫לא ידעתי שהמצב גרוע‬
‫עד שצילמתי את הספיישל‬ ‫הקודם שלי, "חי בפורום".‬
‫ערכתי אותו, הסתכלתי על עצמי,‬ ‫וחשבתי, "מה קרה להליכה שלי?"‬
‫זכרתי שכאבה לי הרגל כשצילמנו אותו,‬
‫אבל לא ידעתי שזה השפיע‬ ‫על ההליכה שלי עד שערכתי.‬
‫כאילו, "מה בדיוק קרה להליכה שלי?"‬
‫אם תלכו הביתה ותצפו בו, רק בהתחלה,‬
‫כשאומרים, "גבירותיי ורבותיי, ג'ו קוי".‬
‫ואני כזה, "מה קורה, לוס אנג'לס?"‬
‫מה נסגר?‬
‫מה קרה להליכה שלי?‬
‫הייתי צריך ללכת לרופא‬ ‫ולבדוק מה קרה לרגל שלי.‬
‫דרך אגב, אם יש פה הערב רופא...‬
‫כן, תחזירו את החמלה.‬
‫היא הייתה...‬
‫לא יודע מה יש לרופאים,‬ ‫אבל הם איבדו את החמלה.‬
‫פתאום הם מתייחסים למטופלים כמו ללקוחות.‬
‫אני לא אומר שאת כזאת. את נראית מאושרת.‬
‫אני רק אור, תחזירו אותה.‬
‫הם מוסרים בשורות רעות כבדרך אגב.‬
‫כאילו, די. גם לנו יש רגשות.‬
‫הלכתי לרופא.‬ ‫"אני לא יודע מה קורה לרגל שלי,‬
‫"אבל היא כל הזמן ננעלת.‬ ‫אני אפילו לא עושה ספורט!‬
‫"כואב לי פה, מהמותן עד לברך".‬
‫אז הוא אמר,‬ ‫"זה עצב האישיאס שלך. שלב מוקדם של סיאטיקה.‬
‫"אתה צריך למתוח את רצועת ה-ITB שלך.‬
‫"אתה צריך למתוח אותה.‬ ‫יש לך בבית גליל ספוג?"‬
‫אז שאלתי, "אתה חושב שיש לי את התרופה‬
‫"כשרק עכשיו גיליתי מה הבעיה איתי?"‬
‫"אוי, מר קוי, אני מצטער. כן, אני...‬
‫"לך לכל חנות ספורט, ותקנה גליל ספוג,‬
‫"תניח אותו על הרצפה,‬
‫"שים אותו בין המותן לברך, ותתגלגל עליו.‬
‫"זה יכאב מאוד, אבל תעשה את זה הרבה.‬
‫"זה ישחרר את הלחץ. תמתח את הרצועה שלך.‬
‫"בטח יש לך הרבה כאבי גב", ואני כזה, "כן!"‬
‫אז הוא אמר, "כן, זה ישחרר את כל הלחץ.‬
‫"ולרוב זה משפיע על הישבן.‬
‫"אבל שמתי לב שאין לך כזה".‬
‫"אתה פשוט אומר את זה כאילו שזה לא מעליב?"‬
‫"אוי, אלוהים! מר קוי, אני ממש מצטער.‬
‫"לא התכוונתי להגיד את זה ככה.‬
‫"כואב לך הישבן?"‬
‫אז אמרתי, "לא".‬
‫אז הוא אמר,‬
‫"בדיוק.‬
‫"כי אין לך כזה".‬
‫וזה דפק אותי לגמרי.‬
‫זה פגע בי. זה ריסק אותי.‬
‫אני רוצה שכל הנשים פה ידעו,‬ ‫לגברים לא אכפת מהתחת שלהם.‬
‫לא מעניין אותנו. יש לנו את התחת שיש לנו.‬
‫אנחנו לא מתעוררים ביום רביעי,‬ ‫"יום תחת! צריך להגיע למכון".‬
‫זה לא מעניין אותנו.‬ ‫אנחנו לא עושים כפיפות בטן,‬
‫אנחנו לא עושים סקווטים.‬ ‫אנחנו לא עשים כלום.‬
‫יש לנו את התחת שיש לנו.‬
‫אבל עכשיו האגו שלי נפגע,‬
‫כי טכנאי רפואי מוסמך שיודע איך נראה תחת‬
‫לא מוצא דבר כזה בגוף שלי.‬
‫הוא הסתכל עליי מאחורה ואמר, "כיסים".‬
‫אז נסעתי הביתה עצבני לגמרי.‬ ‫כאילו, "אני חייב שיהיה לי משהו.‬
‫"אין לי תחת. אין לי בכלל תחת.‬
‫"אני חייב משהו. אני צריך תחת קטן.‬
‫"אין מצב שאין לי תחת".‬
‫הלכתי הביתה, ואני נשבע לכם,‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שהסתכלתי על התחת שלי.‬
‫אף פעם לא הסתכלתי קודם על התחת שלי. נשבע!‬
‫כאילו, "אני חייב‬ ‫שיהיה לי משהו". הורדתי הכול,‬
‫נעמדתי מול המראה, ועשיתי ככה...‬
‫ואין לי תחת!‬
‫אין לי תחת. כלום!‬
‫יש לי גב ארוך.‬
‫יש לי גב ממש ארוך.‬
‫ואז יש חור תחת, ממש בקצה שלו.‬
‫יש חור תחת בקצה.‬
‫ואני שעיר, אז אני נראה כמו שטיח כניסה‬
‫עם חור תחת שתלוי מחוט השדרה.‬
‫אז עשיתי...‬
‫יש לי זוג רגליים שנכנסות לתוך הכתפיים.‬
‫מה זה בכלל?‬
‫ובאותו רגע,‬
‫חשבתי על כל הבנות שיצאו איתי,‬ ‫וכאילו, "איך בדיוק נשארת איתי?"‬
‫זה מחריד!‬
‫ברגע ששכבנו, בפעם הראשונה ששכבנו,‬
‫היא הייתה צריכה ללכת!‬
‫כל בחורה שהייתי איתה‬ ‫הייתה צריכה לברוח על נפשה.‬
‫כי אני מדבר שטויות כשאני עושה סקס.‬
‫"זה היה טוב.‬ ‫אני הולך לשירותים וחוזר לקחת תוספת."‬
‫אני הולך לשירותים, והתחת שלי כזה,‬
‫"נכון, אנחנו כבר חוזרים.‬
‫"תדאגי שהכוס שלך יישאר רטוב, מותק.‬
‫"אנחנו כבר חוזרים מותק.‬ ‫אנחנו נזיין לך את הכוס, מותק".‬
‫איך? איך בדיוק היא נשארה?‬
‫ועכשיו... אני מדבר אל כל הגברים פה.‬
‫אם אתם יוצאים אם מישהי או נשואים לאישה,‬
‫כדאי שתוקירו אותה,‬ ‫כי היא אוהבת אתכם בגלל מי שאתם.‬
‫הנשמה שלכם, המוח שלכם, בזה היא מאוהבת.‬
‫לא בכם פיזית. אני נשבע לכם.‬
‫לא בכם, בפנים שלכם, בנשמה שלכם.‬
‫זה מה שהיא אוהבת תזכרו. אני אומר לכם.‬
‫אני יודע שיש פה חתיכים‬ ‫שחושבים, "אתה לא מדבר איתי".‬
‫לכו תזדיינו. גם אתם. גם אתם.‬
‫הפרצוף שלך חמוד עד שאתה מוריד את הבגדים,‬
‫ואז אתה נראה כמו נר מותך.‬
‫פשוט...‬
‫יש לך נקודת חן אדומה שיוצאת ממנה שערה.‬
‫אני אוהב תחתוני פולו,‬ ‫אלה התחתונים האהובים עליי.‬
‫אותו דבר. מאחורה, על המותן, כתוב‬
‫"פולו מאת ראלף לורן".‬
‫ומקדימה, הבטן שלי דוחפת הכול וכתוב שם...‬
‫זה מה שכתוב שם. זה אפילו לא דומה לאריזה.‬
‫ואני יודע שיש פה גברים‬ ‫שיודעים על מה אני מדבר.‬
‫לא כתוב שם "היינס" כתוב "נ...יי...נס".‬
‫כן, אתה, בן זונה. אתה, אתה, אתה.‬
‫כל מי שפה הערב.‬
‫הלילה זה יקרה, נכון?‬
‫כל האנדורפינים זורמים לנו בגוף.‬
‫היא הולכת למצוץ את הזין.‬
‫הזין שבדיוק מעל...‬ ‫הבטן שבדיוק מעל הזין שלכם.‬
‫היא תרים את הבטן השעירה, השעירה...‬
‫את הבטן השעירה שדוחפת את הזין שלכם למטה.‬
‫האישה היפה שלכם תרים אותה‬ ‫ותגיד, "הלילה אני אמצוץ את הזין הזה.‬
‫"אני אמצוץ אותו.‬ ‫הלילה אני אמצוץ זין של דוב, נכון?‬
‫"תעשה את הקול, אחרת אני לא אמצוץ היום".‬
‫אז אתה חייב לעשות...‬
‫כן.‬
‫"מוך? זה מוך בטבור שלך?‬
‫"תעשה את הקול, אחרת אני לא..."‬
‫כן.‬
‫אתם יודעים מה מטורף?‬
‫עכשיו אני נכנס לקטגוריה של "אבא שווה".‬
‫אני אבא שווה. תסתכלו.‬
‫כולם מוחאים כפיים. תפסיקו.‬
‫תפסיקו, זה לא יעבוד עליי.‬ ‫יש גברים שזה עובד עליהם.‬
‫לכו לאינסטגרם, לכו לאינטרנט,‬ ‫תראו האשטג "אבא שווה".‬
‫תלחצו עליו, ותראו גברים שנראים כמוני.‬
‫אבל בפוזות טיפשיות...‬
‫ואז...‬
‫ואז בתגובות תראו, "וואו, אבא שווה",‬
‫"בסדר, אבא שווה", "תראה אותך, אבא שווה".‬
‫החרא הזה לא יעבוד עליי.‬
‫את לא מוכנה לאבא שווה.‬
‫אם את בשנות העשרים, תישארי בשנות העשרים.‬
‫אם את בשנות השלושים, תישארי בשנות השלושים.‬
‫את לא מוכנה לאבא שווה.‬ ‫אבא שווה הוא בחור מיוחד.‬
‫"אני רוצה להיות‬ ‫עם אבא שווה, כי הוא יטפל בי."‬
‫גם את צריכה לטפל באבא השווה!‬
‫לאבא השווה יש סיאטיקה.‬
‫על מה את מדברת? את לא מוכנה לאבא שווה.‬
‫מה יקרה אם נשכב‬ ‫ואני אשכח את משאבת החמצן שלי?‬
‫מה בדיוק תעשי?‬
‫אנחנו שוכבים ואין לי את משאבת החמצן שלי.‬
‫אני אשכב שם ופשוט...‬
‫ואת תהיי כזה, "אבא שווה!‬
‫"מה קרה, אבא שווה?"‬
‫"אבא שווה!"‬
‫אני צריך אישה עם ניסיון.‬
‫אני צריך אישה‬ ‫שיודעת מה לעשות כשדבר כזה קורה.‬
‫אני רוצה שנצא לדייט,‬ ‫ושהיא תגיד, "בוא נלך לדירה שלי".‬
‫"לא הבאתי את משאבת החמצן",‬ ‫"לאקס שלי היו שתיים.‬
‫"יש לי אחת בארון". אז אני כזה, "פאק".‬
‫"בדיוק קניתי מים מזוקקים". מה נסגר?‬
‫הנה תשדיר שירות לכל הנשים הצעירות, בסדר?‬
‫אם את בבר, וניגש אלייך‬ ‫אבא שווה ומתחיל לדבר איתך.‬
‫אם הוא מדבר איתך בבר ועומד ככה...‬
‫נשתמש בשרפרף הזה.‬
‫אם הוא עושה דבר כזה‬ ‫ומדבר איתך, "כן. באמת?"‬
‫ככה אבות שווים עומדים כשהם מדברים. "באמת?"‬
‫הוא לא עושה את זה כדי להיראות קול.‬
‫חם.‬
‫והביצה שלי נדבקה לירך.‬
‫ככה מנתקים את הביצה מהירך.‬
‫פשוט...‬
‫"כן, כן."‬
‫זה מהלך של ביצה דביקה.‬
‫ראיתם פעם מישהו מדבר ועושה דבר כזה?‬
‫"לא! לא נכון!‬
‫"לא נכון! שיט.‬
‫"באמת?‬
‫"מטורף. לגמרי מטורף."‬
‫זה בגלל הביצים שלו.‬
‫יש פה ביצים דביקות.‬
‫יש פה המון ביצים דביקות.‬ ‫תראו איך הם יושבים.‬
‫תסתכלי על זה שיושב לידך‬ ‫עם רגליים פתוחות לגמרי.‬
‫לא מעניין אותו מי יושב מהצדדים שלו.‬
‫הביצים שלו מונחות בעדינות על הכיסא.‬
‫הם יכולים לסגור רגליים,‬ ‫אבל אז הביצים מונחות עליהם כמו גלידה.‬
‫מהלך של בחור עם ביצים דביקות.‬
‫עכשיו אתן יודעות.‬
‫כשתחזרו לעבודה, אתן תדעו.‬
‫הבחור מהנהלת חשבונות ניגש אלייך.‬
‫"היי, רבקה, כמה מהחבר'ה הולכים לסטארבקס.‬
‫"רוצה פרפוצ'ינו או משהו כזה?"‬
‫"תתרחק ממני, סטיב!"‬
‫"מישהי פה עצבנית."‬
‫סיפרתי את הבדיחה הזאת מזמן‬ ‫כשהבן שלי היה כזה...‬
‫נדמה לי שהוא היה בן שמונה או תשע.‬
‫הייתי לוקח אותו לכל מקום.‬ ‫הוא תמיד ישב מאחורי הקלעים.‬
‫הייתי צוחק עם הקהל, ולילה אחד סיפרתי אותה.‬
‫ירדתי מהבמה ושאלתי, "איך היה?"‬
‫והוא כזה, "היה טוב, אבא,‬ ‫אבל הייתה בדיחה אחת שלא הבנתי".‬
‫שאלתי איזו, אז הוא אמר,‬ ‫"הבדיחה עם הביצה על הירך.‬
‫"אני לא מבין אותה, אבא.‬
‫"ביצה על הירך.‬ ‫למה זה כל כך מצחיק? לא הבנתי".‬
‫אז אמרתי, "ג'ו,‬ ‫אתה לא אמור להבין. אתה בן תשע.‬
‫"הביצים שלך עדיין בבסיס של הזין שלך.‬
‫"שם ביצים בנות תשע יושבות, ג'ו.‬
‫"בבסיס של הזין שלהן.‬
‫"הזין שלך הוא כמו מטייל‬ ‫שיש לו תיק גב ממש מגניב.‬
‫"הזיין שלי הוא נוסע מתמיד‬ ‫עם טרולי מחורבן. 'נו, כבר!'.‬
‫"הגלגלים המזדיינים נשברו".‬
‫הבן שלי בן עשרים, ואני בשלב‬
‫שבו אני רוצה לוודא שהוא חי את החיים נכון.‬
‫למרבה הצער, זה דור אחר.‬
‫אני מנסה לסגור פערים,‬ ‫אבל אני יודע שזה לא בסדר.‬
‫אני יודע שהם קצת לא בסדר,‬ ‫קצת רכים. אתם רכים!‬
‫בריונות. אוי, אני לא מאמין‬ ‫לקטע של הבריונים.‬
‫כאילו, אני מבין, בטח יש פה הורים שכזה,‬
‫"אתה לא מבין מה עובר על הבן שלי".‬
‫אבל אתם לא מבינים שאצלי... כאילו...‬
‫אתם יודעים מי היה‬ ‫הבריון הכי גרוע כשהייתי בבית ספר?‬
‫אמא שלי! אמא שלי אמרה דברים נוראים!‬
‫הכי נוראים שיש!‬
‫כשהיו אומרים לי משהו בבית הספר הייתי אומר,‬
‫"אמא שלי כבר אמרה לי את זה בבוקר".‬
‫מה נסגר?‬
‫הוא רך!‬
‫זה מטורף. זה עידן אחר.‬
‫אני מנסה לסגור פערים, אבל אני צריך כלים.‬
‫הבן שלי בגיל כזה. הוא בן עשרים.‬
‫אתם מבינים? הוא בן עשרים.‬ ‫אני צריך לוודא שהוא מוכן.‬
‫כהורה, אני צריך לוודא שהבן שלי מוכן.‬
‫וזה הקטע. הוא לא מוכן.‬
‫הוא לא. הוא לא מוכן!‬
‫הוא לא. הוא לא מוכן‬ ‫להיות באוכלוסייה הכללית.‬
‫זה יהיה לא בסדר‬ ‫אם אני אשלח את הבן שלי לעולם האמיתי.‬
‫אנשים יגידו, "של מי בדיוק הילד הזה?‬
‫"מי שלח אותו הנה?"‬
‫הוא לא מוכן. הוא בן עשרים.‬
‫אני יכול לתת לבן שלי‬ ‫חבילת כסף, עכשיו, היום,‬
‫ערימה של כסף,‬
‫ולהגיד לו, "לך, ג'ו, תסתדר לבד. לך".‬
‫הוא יחזור אחרי שש שעות,‬ ‫"אבא, לקחו לי את כל הכסף".‬
‫לילדים יש עכשיו הכול.‬
‫הבן שלי נשאר מאוחר עם חברים? אובר.‬
‫כל כך מהר.‬
‫הוא יוצא עד מאוחר עם חברים,‬ ‫"סליחה, אבא, אני אקח אובר".‬
‫טוב, סבבה. בום. תופס אובר.‬
‫אני רואה בטלפון שלי, כי זה על הכרטיס שלי.‬
‫כאילו, "לימוזינה? 49.99? מה נסגר?‬
‫"גבר, אתה קילומטר וחצי מפה".‬
‫יוקרה. זה מה שהם לא יודעים!‬
‫אין דבר כזה "אובר". מה נסגר?‬
‫אם הייתי יוצא עד מאוחר‬ ‫עם חברים יום לפני לימודים,‬
‫הייתי מתקשר לאמא שלי,‬ ‫"אמא, חושך, את יכולה לקחת אותי?"‬
‫"לא.‬
‫"כבר לבשתי פיג'מה,‬
‫"ומרחתי משחות על הפנים, ג'ו.‬
‫"בוא הביתה עכשיו."‬
‫"איך?‬
‫"לאף אחד אין מכונית."‬
‫"אז תרוץ.‬
‫"תרוץ."‬
‫"זה קילומטר וחצי!"‬
‫"אז תרוץ מהר.‬
‫"אל תפסיק. פשוט תסתכל קדימה‬ ‫ותרוץ הכי מהר שאתה יכול.‬
‫"כשתתעייף, אל תעצור, תמשיך לרוץ."‬
‫אחת בלילה.‬
‫חשוך לגמרי.‬
‫מכונית בלי אורות.‬
‫"הוא יאנוס אותי!"‬
‫עשר פעמים כמעט נאנסתי.‬
‫אבל זה מה שאני אומר.‬ ‫אחר כך לא איחרתי יותר.‬
‫כשהשמש הייתה שוקעת‬ ‫הייתי חושב, "אני חייב ללכת הביתה".‬
‫אובר אוכל. מה זה? הבן שלי...‬
‫נכון? כשאין אוכל, "אובר אוכל".‬
‫"אבא, אני מזמין אובר, אין אוכל."‬
‫"בסדר, לך על זה", והוא מזמין אוכל.‬
‫אני רואה את החשבון.‬ ‫"לעזאזל. צ'יזקייק פקטורי?‬
‫"לקחת את עצמך לארוחת ערב?‬
‫"אתה בדייט? הזמנת גם קינוח?‬
‫"יופי של טיפ, בן זונה. השארת טיפ?‬
‫"אתה משאיר טיפים!‬
‫"אתה משאיר טיפים, מה? אלוהים!"‬
‫מה זה בכלל? אובר אוכל!‬
‫הוא לא יודע מה זה "אין אוכל".‬
‫אין אוכל.‬
‫לא יודע כמה פעמים‬ ‫התקשרתי לעבודה של אמא שלי.‬
‫"אין מה לאכול", "תחפש במקרר, יש..."‬
‫"אמא, חיפשתי עשר פעמים,‬ ‫וזה כל פעם אותו דבר."‬
‫"תחפש שוב. תחפש.‬
‫"תחפש שוב.‬
‫"מה יש שם?"‬
‫"כאילו... קטשופ."‬
‫"טעם!‬
‫"בבקשה, טעם. זאת התחלה.‬
‫"טעם! מה עוד, ג'וזף? מה עוד יש שם?‬
‫"יש לך טעם.‬ ‫מה עוד יש לך שם כדי להכין ארוחה?‬
‫"מה, ג'ו? טעם, ומה עוד?"‬
‫"יש...‬
‫"יש פרוסת גבינה עם ארבע פינות קשות."‬
‫"בסדר. טוב.‬
‫"תשבור את הפינות,‬
‫"כי האמצע עדיין בסדר.‬
‫"גבינה מתקלקלת לאט,‬
‫"אז צריך לתפוס אותה‬ ‫לפני שהיא מתקלקלת לגמרי."‬
‫במקום ריבוע, עכשיו זה עיגול.‬
‫אכלתי רול גבינה עם קטשופ.‬
‫מה נסגר?‬
‫אפליקציה. זה הקטע, אתם מבינים?‬
‫הם לא יודעים מה זה טופס בקשה.‬ ‫מבחינת הדור הזה,‬
‫הם חושבים שהכול זה אפליקציות.‬
‫אלה יכולים להיות משחקים,‬
‫כל מה שהם יכולים להוריד, זאת אפליקציה.‬
‫יש להם אפליקציה כדי למלא טפסים.‬
‫הם אפילו לא יודעים איך למצוא עבודה אמיתית.‬
‫הם לא מכירים את הקושי‬ ‫של להיכנס ולבקש להתקבל לעבודה.‬
‫אין להם כישורים כאלה. הכול קל להם.‬
‫יש להם אפליקציה שממלאת טפסי בקשה.‬
‫אתה ממלא, מקליד,‬
‫ואז אתה חושב, "יודעים מה?‬
‫"אני אוהב קפה. אני אעבוד‬ ‫בבית קפה". פשוט מקליד.‬
‫"אני רוצה לעבוד, לא יודע, 800 מטר מהבית.‬
‫"ואני רוצה להרוויח ככה.‬
‫"ואני יכול לעבוד‬ ‫רק בשעות האלה, בגלל הכדורגל."‬
‫ואז האפליקציה חוזרת אליך,‬ ‫"היי, מצאנו לך משהו.‬
‫"כן, בדיוק פה ברחוב. קדימה, הם מחכים לך.‬
‫"יודע מה? הם הסכימו למשכורת שאתה רוצה,‬
‫"אז לך להתקבל לעבודה, ותיהנה מהכדורגל".‬
‫"תודה, אפליקציה."‬
‫הם מצאו עבודה בלי להתאמץ.‬
‫אין להם מושג איך זה ללכת לקניון...‬
‫עם חולצה מכופתרת מחורבנת,‬
‫נעלי התעמלות מלוכלכות,‬
‫החולצה בתוך מכנסיים דפוקים לגמרי.‬
‫ואתה פשוט מסתכל על כל החנויות.‬
‫אתה נכנס, "אתם מחפשים עובדים?"‬
‫"לא.‬
‫"לא אותך."‬
‫תשאלו בני עשרה‬ ‫אם הם יודעים בכלל איך טופס כזה נראה.‬
‫אין להם מושג.‬
‫היית צריך לבקש ממישהו,‬ ‫ואז הוא היה מרים את הקופה,‬
‫והייתה חבילה עבה... חוברת שלמה של טפסים,‬
‫והם היו קורעים לך אחד.‬
‫"הנה."‬
‫ואתה כזה, "רק אחד?"‬
‫"כן, רק אחד."‬
‫היית צריך ללכת למתחם האוכל ולמלא אותו.‬
‫עם דיו, אסור בעיפרון.‬
‫ועדיף שלא תדפוק שום דבר.‬
‫אני תמיד טעיתי בשם שלי. "פאק!"‬
‫הייתי צריך למחוק את ה"פה",‬ ‫לצייר חץ ולהוסיף "ף".‬
‫"קוראים לי ג'וזף, לא ג'וזפה."‬
‫אבל אני מת על זה.‬
‫אני אוהב להיות אבא, לארי.‬
‫צריך פשוט ללמד את הילדים. צריך ללמד אותם.‬
‫ואני יודע שיש פה בני עשרה.‬
‫אני לא יודע איפה אתם,‬ ‫אבל אני יודע שאתם פה.‬
‫אה, שם?‬
‫נעים מאוד. איך קוראים לך? לנער.‬
‫הזקן המזדיין שואל, "לי?"‬
‫"לי?‬
‫"סטיב."‬
‫באיזה שלב חשבת שאני אומר "נער"‬
‫ושואל איך קוראים לך?‬
‫הוא מחזיק ביד ויסקי סאוור.‬
‫איך קוראים לו? אתה, שם.‬
‫כיילב.‬
‫כיילב? נעים מאוד, כיילב. בן כמה אתה?‬
‫שתים עשרה.‬ ‫-שתים עשרה. שיט.‬
‫שיט.‬
‫כן.‬
‫למדת היום הרבה דברים, נכון?‬
‫שיט.‬
‫לעזאזל.‬
‫אז...‬
‫אמא שלך אשמה, דרך אגב. אמא שלך פישלה...‬
‫אבל אתה בן 12.‬
‫אמא שלך ידעה. זה כתוב על הכרטיס.‬
‫כתוב "בליווי מבוגר". אל תכעסו עליי!‬
‫אם כיילב יעשה את זה...‬
‫אני אחשוב, "אוי, פאק".‬
‫הוא ילד טוב?‬
‫כן? הוא מסדר את החדר כשאת אומרת לו?‬
‫לא? לעזאזל, כיילב.‬
‫תסדר את החדר המזוין שלך!‬
‫זאת אמא שלך!‬
‫תעשה מה שאמא שלך אומרת. שמעת, כיילב?‬
‫כשהיא אומרת לך‬ ‫לסדר את החדר, זה מה שתגיד לה:‬
‫"כמה חדרים לסדר, אמא?"‬
‫זאת אמא שלך.‬
‫זאת אמא שלך!‬
‫כל הילדים פה, כדאי שתבינו את זה.‬
‫זאת אמא שלכם. תקשיבו לה.‬
‫אל תענו לאמא שלכם.‬
‫תענו לאבא שלכם. אבא שלך פה? זה אבא שלך?‬
‫לו אתה יכול לענות.‬
‫תתקן את אבא שלך. זה הזמן.‬
‫אבא שלך יעריך את זה.‬
‫אם אבא שלך מדבר לא יפה‬ ‫לאמא שלך, תתקן אותו.‬
‫תתקן את הבן זונה.‬ ‫אני עשיתי את זה לאבא החורג שלי.‬
‫הוא אמר משהו לאמא שלי,‬ ‫אז חיכיתי ער כל הלילה,‬
‫כאילו, "אני אגיד לו, 'שלא תעז!'".‬
‫הייתי בחדר שלי.‬
‫"אל תדבר ככה לאמא שלי. חרא."‬
‫חיכיתי כל הלילה, ושמעתי אותו מתעורר בבוקר.‬
‫הוא הכין לו אוכל לעבודה,‬ ‫ונכנסתי למטבח ואמרתי,‬
‫"אל תדבר ככה לאמא שלי. שמעת, פרד?‬
‫"אל תעליב את אמא שלי אף פעם! שמעת?"‬
‫פרד היה בגובה 1.90.‬
‫1.90! הוא רק נשען ככה ואמר,‬
‫"נדמה לי שאתה לא מבין‬ ‫עם מי אתה מדבר, חביבי.‬
‫"אולי כדאי שתלך לחדר שלך‬ ‫ותחשוב על זה קצת."‬
‫זה מה שאמרתי לו, כיילב.‬ ‫"אני הולך, אבל תזכור מה אמרתי.‬
‫"אל תדבר ככה לאמא שלי."‬
‫והלכתי לחדר שלי.‬
‫אבל נחש מה קרה, כיילב.‬
‫יותר מאוחר, בארוחת הערב, פרד אמר לי,‬
‫"חביבי, סליחה על מה שאמרתי.‬
‫"אני לא אעליב ככה את אמא שלך.‬
‫"אני לא אעשה את זה מולך, חביבי".‬
‫אתה מבין?‬
‫אז אבא שלך, תבוא אליו, תנפח את החזה.‬
‫פשוט תגיד ככה. "מה בדיוק אמרת עכשיו?"‬
‫כאילו, עם הכול, כיילב.‬
‫"מה בדיוק אמרת לאמא שלי?"‬
‫תעשה אגרוף.‬
‫תעשה את זה, כיילב.‬
‫אתה יודע למה?‬ ‫כי אמא שלך תעמוד מאחוריך ותגיד,‬
‫"למה שלא תגיד את מה שאמרת?‬
‫"תגיד את זה לבן שלך, בן זונה. תגיד!"‬
‫כי אמא שלך תשמור עליך. תזכור את זה.‬
‫כל הילדים, תזכרו את זה.‬
‫אני לא מדבר עם הבנות. אף פעם.‬
‫בנות, אתן לבד.‬
‫יש לי גישה שונה...‬ ‫כאילו, נערות, זה משהו אחר.‬
‫הן... משום מה, הן פשוט עושות את זה נכון.‬
‫יש לי שתי אחיות‬ ‫שעשו את זה נכון. יש לי אחות, ג'מה.‬
‫עד היום היא המנהלת של "ג'ו קוי בידור".‬
‫היא מנהלת את כל העסק.‬
‫אני לא יכול להתערב.‬
‫הן עושות את זה נכון.‬
‫עם הבנים אני מדבר שטויות‬ ‫כל הזמן. נראה שהם תמיד אותו דבר.‬
‫אז אני מדבר רק איתכם.‬
‫אז בפעם הבאה שאמא שלך‬ ‫תגיד לך לסדר את החדר, כיילב,‬
‫תשאל כמה חדרים, בסדר?‬
‫ולכל האימהות, כשהילדים שלכם עונים לכן,‬
‫כשהם אומרים דברים‬ ‫כמו "אני עייף, אני אסדר מחר",‬
‫שימו על זה זין.‬
‫כל האימהות פה,‬ ‫אתן צריכות להגיד לילדים מה עשיתן.‬
‫תספרו בפירוט גרפי.‬
‫תיאור גרפי מפורט.‬
‫כשהם אומרים, "אני עייף, אני אסדר מחר",‬
‫תגידו להם! תגידו להם מה עשיתן.‬
‫"תסדר מחר? אתה עייף?‬
‫"זה מה שאמרתי לרופא כשהגיע הזמן ללדת אותך?‬
‫"'אני עייפה, מחר'?‬
‫"לא. נתתי לך לקרוע לי את הכוס לגזרים."‬
‫אני יודע שזה מביך.‬
‫יש פה נשים שחושבות שזה קצת מוגזם.‬
‫זה לא מוגזם. זה לא מספיק.‬
‫לא יודע מה קרה בחברה‬ ‫שגזל מכן את כוח העל הזה.‬
‫כל אישה ואישה צריכה להשוויץ בזה.‬
‫אתן היחידות שיכולות.‬
‫אבל משום מה אסור לכן להשוויץ בזה?‬
‫אתן צריכות להגיד את זה. תגידו את זה.‬ ‫"קרעת לי את הכוס לגזרים."‬
‫ואם הם לא רוצים לשמוע,‬ ‫אז תראי להם מדי פעם.‬
‫תראי להם את הכוס.‬ ‫"תסתכל, בן זונה. תראה מה עשית!"‬
‫תראו, הוא יתחיל לנקות חלונות.‬
‫כיילב, הייתי שם.‬
‫כשראיתי אותה על המיטה, לפני שהיא ילדה,‬
‫אני זוכר את הכול. ליטפתי לה את הראש,‬
‫ואז, פתאום,‬ ‫איזה בחור יצא מבין הרגליים שלה.‬
‫זה לא היה הרופא שנפגשנו איתו תשעה חודשים,‬
‫זה היה איזה מזדיין אחר שפשוט יצא משם ואמר,‬
‫"צריך לבצע חתך".‬
‫שאלתי, "מה? ניתוח קיסרי?"‬
‫והוא אמר, "לא, מאוחר מדי לזה".‬
‫הרופא אמר "מאוחר מדי לזה".‬ ‫ואני כזה, "מאוחר מדי...‬
‫"יש עוד סוג של ניתוח?‬
‫"ניתוח מלכותי שלא סיפרו לי עליו?"‬
‫"לא, לא. מאוחר מדי לניתוח קיסרי.‬
‫"הראש של הבן שלך גדול מדי,‬
‫"אז צריך לחתוך את הנרתיק.‬
‫"צריך לבצע חתך קטן בנרתיק."‬
‫ואני כזה...‬
‫זה בדיוק מה שאמרתי.‬
‫והרופא אמר, "צריך לקבל החלטה עכשיו!"‬
‫אז אמרתי, "חכה רגע!‬
‫"זה המון מידע!‬
‫"אתה פשוט זורק עליי‬ ‫את זה שאתה רוצה לחתוך לה את הכוס?‬
‫"לא ידעתי את זה! זה לא היה בסרטונים!‬
‫"אז חכה רגע! זאת שאלה רצינית מאוד!‬
‫"חכה רגע!‬
‫"מותק!‬
‫"הראש של הבן שלנו גדול מדי.‬
‫"והוא ימות אם לא יחתכו לך את הנרתיק.‬
‫"והרופא צריך לדעת‬ ‫אם הוא יכול לחתוך לך את הנרתיק,‬
‫"אחרת התינוק ימות.‬
‫"אז מה את רוצה לעשות?"‬
‫ואז אנג'י הפכה להאלק הוגן מה-WWE,‬
‫הסתכלה על הרופא ואמרה,‬ ‫"תחתוך לי את הכוס עכשיו, אחי.‬
‫"תחתוך לי את הכוס, ותתלוש‬ ‫את המזדיין הזה מהכוס שלי עכשיו, אחי. כן".‬
‫ואז אני אמרתי...‬
‫ואז הסתכלתי על הרופא, הוא כבר החזיק סכין!‬
‫אפילו לא סכין ניתוח,‬ ‫הוא נראה כמו סכין ציידים.‬
‫והוא פשוט דקר אותה בכוס.‬
‫ואז הבן שלי פשוט נפל החוצה.‬
‫ואז עשיתי ככה... והתעלפתי.‬
‫היו שלושה אנשים בחדר הלידה.‬
‫אמא שלה, אמא שלי ואני.‬
‫ואף אחד לא שם עליי זין.‬
‫האחות נתנה לאמא שלי מלחי הרחה.‬ ‫היא שמה אותם מתחת לאף שלי, והתעוררתי.‬
‫היא אמרה, "תתעורר כבר, הבן שלך פה".‬
‫הכול היה מעורפל ומטושטש.‬
‫היה איזה משהו על החזה שלה.‬
‫אמרתי "משהו", כי זה לא נראה אנושי.‬
‫משהו חיוור, ירוק ואפור.‬
‫טיפות דם בכל מקום.‬
‫עיניים עצומות ונפוחות.‬
‫פה שמחפש משהו למצוץ.‬
‫ראש מוארך.‬
‫שאלתי, "מה זה אמור להיות?‬
‫"של מי זה?"‬
‫הסתכלתי, ואתה יודע מה ראיתי, כיילב?‬ ‫ראיתי את הבן שלי על...‬
‫יודע מה ראיתי?‬
‫היה צינור שהיה מחובר לבטן. ידעת את זה?‬
‫נחש איפה שאר הצינור היה. תנחש!‬
‫בתוך הכוס שלה!‬
‫כאילו שהבן שלי היה אייפון,‬ ‫והכוס שלה היה שקע.‬
‫היא השאירה אותו בחיים, הטעינה את הסוללה.‬
‫תסתכל על אמא שלך!‬
‫תסתכל על אמא שלך, כיילב.‬ ‫אתה עשית לה את זה!‬
‫לפני 12 שנים!‬
‫ונחש מה הרופא אמר? "צריך להוציא את השאר."‬
‫שאלתי, "שאר מה?"‬
‫ואז היא דחפה, ומהכוס שלה יצא תיק של גוצ'י.‬
‫תיק של גוצ'י יצא מהכוס שלה.‬
‫עשיתי ככה... והתעלפתי עוד פעם.‬
‫התעוררתי שוב.‬
‫והרופא החזיק את חבל הטבור מול הפנים שלי.‬
‫הוא נתן לי מספריים ואמר,‬ ‫"קדימה, תביא את הבן שלך לעולם".‬
‫ניסיתי לחתוך, וזה היה קשה מדי.‬
‫אמרתי, "זה קשה מדי.‬
‫"הוא לא נחתך".‬ ‫אז הוא לקח את הסכין ועשה ככה...‬
‫הדם עף על הפנים שלי,‬ ‫אז עשיתי ככה... והתעלפתי שוב.‬
‫כי חשבתי שהוא רצח את התינוק שלי.‬
‫היית מאמין שזה אפילו‬ ‫לא החלק הכי גרוע, כיילב?‬
‫רוצה לשמוע את החלק הכי גרוע? רוצה?‬
‫בסדר.‬
‫כשהתעוררתי, כיילב,‬
‫הרופא תפר את הכוס שלה בחזרה.‬
‫תסתכל על אמא שלך!‬
‫אתה עשית את זה לכוס שלה!‬
‫לפני 12 שנים. הוא פשוט תפר את הכוס בחזרה.‬
‫בלי הרדמה, כמו בימי הביניים.‬
‫זה מה שקרה, כיילב.‬
‫זה מה שקרה. תסתכל על אמא שלך,‬ ‫כיילב. אתה לא רוצה לסדר את החדר?‬
‫מת עליכם. תודה רבה.‬
‫ברוקלין, ניו יורק,‬ ‫מחיאות כפיים עוד פעם אחת‬
‫לג'ו קוי!‬
‫מת עליכם, ברוקלין. תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫לילה טוב.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬