Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Brooklyn! Er dere klare?
En applaus for Jo Koy!
Brooklyn!
Kødder dere, Brooklyn?
De spurte hvor jeg ville opptre, og det var bare ett sted for meg. Brooklyn.
I publikum ser man alle hudfarger. Sånn er New York.
Det begynte for lenge siden i New York, da de bare skvisa alle sammen på øya
og sa: "Kom overens, for faen."
Og så skjedde plutselig dette. Resten av verden må lære av det.
Dette gjør meg lykkelig, altså. Jeg ser på alle og tenker: "Pokker."
Det er liksom det vi trenger nå. Latter. Alle er så jævla alvorlige for tida.
Det er jeg lei av. Jeg vil bare henge med folk og ha det gøy. Bare le.
Nå har jeg kommet i den alderen at jeg bare gir faen.
Jeg er lei av å henge med folk som bare vil trykke deg ned.
Negative jævler, liksom. Jeg kaller dem "energivampyrer".
De suger faen meg energien ut av deg. Men mennesker liker å henge med sånne.
Vi vil gjøre dem glad. Det er jo jobben vår.
"Vi henger med dem og gjør dem glad."
Etter åtte timer tenker du: "Fy faen, det var utmattende, det."
Kjenner dere dere igjen?
Noen vil ikke le eller svare fordi dere tok med en sånn jævel hit i kveld.
Noen av dere lytter bare nå, og tenker...
Kvitt dere med den jævelen i kveld! Slå opp med ham i kveld!
Den lavenergijævelen. Få ut fingeren...
Kom du på standup for å se sur ut? Faen ta deg.
Dø. Adjø.
Gjør det på parkeringsplassen etter dette...
Jeg sverger! På parkeringsplassen. "Du hørte hva han sa.
Nå er det over. Slutt, for faen. Ferdig. Du suger."
Når jeg gjør standup, speider jeg. Går fram og tilbake og ser.
Jeg ser etter dem som ler mye. Dem fokuserer jeg på.
Jeg driter i alle andre.
Hun der. Hun bare... Som om hun har hodepine. Bare...
Der, ja.
For hver vits, så har hun hodepine.
Jeg lever på energien fra deg. Mennesker elsker å henge med andre som har det gøy.
Det er smittsomt. Kinetisk energi. Vi er forbundet.
Vi to får kontakt. Bryr meg ikke om andre.
Det er en annen jævel jeg liker å se på. Han svarte fyren her.
Hver gang han ler, klyper han seg på nesetippen med to fingre.
Se! Der! Jeg sverger!
Tror dere at jeg bare finner det på? Jeg så det.
Han får problemer med bihulene hver gang jeg får ham til å le.
"Pokker! Denne jævla vitsen, Koy!"
Jeg er nesesprayen din.
Når de ler, ler de skikkelig. Det føles godt å le. Det er Guds medisin.
Når du ler, slippes endorfiner løs. Helt sant. Det er ikke noe jeg finner på.
Gud ga dere det. Når dere ler, slippes endorfiner løs.
Endorfinene spiser opp den negative dritten inni deg. Du får et langt liv.
Er du med ham? Han kommer til å få et langt liv.
Han kommer til å leve lenge, for faen.
Nesa hans kommer til å renne, men han kommer til å leve lenge.
Du kommer til å få et langt liv!
Man føler seg bra når endorfinene kommer. Euforisk. Og det skjer bare via latter.
Derfor sier jeg dette til folk: "Le. Det er gratis."
Ikke i kveld, da.
Ikke i kveld. Men i morgen.
Husk dette i morgen. At det er gratis. Latter til å ta med.
Ta det med hjem. Nys. Bihulene, da.
"Herregud, han svarte fyren, altså. Den jævla svarte fyren."
Han gjør det faen meg ennå. Han gjør det ennå.
Det er sånne man skal henge med. Tro meg. Jeg skanner forsamlinga.
Noen ler ikke. Smiler ikke. Faen ta dem. De dør i morgen.
De dør i morgen. De kunne ha levd videre, men valgte å ikke gjøre det.
De kom ikke på standup for å le. Faen ta dem. Dø. Adjø.
Adjø. Jeg driter i det. Adjø.
Vet dere hvor mange muskler vi bruker når vi ler?
Man må fysisk hindre seg selv i å le. Alle musklene er i spenn.
Rumpehullet er stramt.
Det strammeste i dette rommet.
Det kommer bare bitte små rosiner ut av ræva di.
Du får ikke dritt, for rumpehullet er så stramt.
Derfor tror alle at du er full av dritt, for du er jo faktisk det.
Rumpehullet hans er vidåpent. Vidåpent!
Rumpehullet står på vidt gap etter all fliringa.
Fy søren, så morsomt.
Herregud. Det er godt å le. Det er det.
Hvorfor vil du nekte deg selv å le?
Det føles så jævla bra. Man blir avhengig.
Har dere kommet seint på jobb og sett folk le på pauserommet?
Hva gjør du? Du begynner å le og går mot dem. "Hva skjer?"
Men så ler de jo av deg, siden du faen meg kommer for seint igjen.
Vil bare være del av det. Man går aldri bort til en trist person?
Nei, for faen! Hold deg unna jævelen. Få sånne folk ut av livet ditt.
Omgi deg med vinnere. Ekte venner. Sosiale medier har ødelagt alle.
Tror alle er venner, siden de følger deg. De følger deg ikke fordi de liker deg.
Noen følger deg fordi de vil se deg drite deg ut. Har dere tenkt over det?
Har dere gjort noe bra og lagt det ut,
og så sier vennene dine du trodde var venner ikke et kvekk?
Liker ikke bildet, engang.
Oppfører seg som om de ikke så det. Du vet at de så det, for faen.
Du vet det, men de oppfører seg som om de ikke så det. Det er ikke venner.
De er faen meg flatlus. Kvitt deg med dem. Det er lett. Slett.
Slett, slett. Til slutt har du fem venner.
Det er antakeligvis familiemedlemmene dine.
Og to av dem hater deg også.
- Hva heter du? - Larry.
Jeg elsker deg. Du ler skikkelig mye også.
- Godt, ikke sant? - Ja.
- Alder? - Jeg er 46.
Du er 46, ja. Man må spørre asiater om hvor gamle de er.
Jeg gjør det av respekt. Ikke gjett. Du må faen meg aldri gjette.
Jeg trodde at han var ung. Han er gammel som bare faen.
Gammel som bare faen!
Han er bare yngre enn meg fordi han er ferdig utviklet asiat.
Jeg er halvveis hvit, så jeg fikk... Jeg fikk den hvite delen som...
Den hvite delen sa: "Jeg skal gjøre deg gammel."
Gammel som bare faen.
- Jeg liker deg, Larry. Har du barn? - Jepp.
Ja, for pokker. Hvor mange? Bare ett?
Tre? Pokker, altså.
Hvor gamle er de? Tenk over det. Jeg kommer tilbake.
Asiater driter i hvor gamle barna deres er. Driter i det.
"Hvor mange?" "Tre." "Hvor gamle?" "Hvem bryr seg."
"Hvem bryr seg? Jeg vet ikke."
"Én, to og tre." Hva?
Dette rasshølet så opp og bare...
"La meg komme tilbake til det, Mr. Koy." Hvor gamle? Tenåringer?
- Femten, tolv og fem. - Femten, tolv og fem, ja.
Det er vårt ansvar å minne dem på
at det skipet de er om bord på nå, disse sosiale mediene, er flott,
men det er ikke ekte.
De lever i en tid der de ikke vet hva som er virkelig og ikke.
Alt de har lært, har de lært på 15 sekund.
Femten sekund! De vet allerede alt om verden.
På 15 sekunder lærer de at svarte har problemer med disse folka,
mens hvite hater alle. Og asiater vil ta over verden.
Alt dette på 15 sekunder. Ungdommen ser på deg, suger det til seg.
De tar inn informasjonen og baserer sannheten sin på den.
Og vi må få dem til å forstå at det er feil. Det er feil.
Dere må ut og se ting.
Ikke gjem dere i skallet og la sosiale medier si hvem som har rett og feil.
Gå ut og finn det ut selv.
For her i Brooklyn ser jeg hvite, asiater og svarte.
Og vi elsker å le av de samme jævla tingene.
Artig at de sier at sosiale medier skal hjelpe oss sosialt. Det gjør det ikke.
Man bør kalle det anti-sosiale medier. De henger ikke med noen.
Barn aner ikke hvordan de går bort til noen og sier "hei".
De bare sklir inn i DM-ene og sender en jævla emoji.
Det er sjekketrikset deres.
En jævla aubergine med et eller annet som tyter ut.
Svarer hun ikke? "Samme det." For dem handler det om tall.
Blidt ansikt med hjerteøyne. Hva faen er det for noe?
Det er ingen risiko. Ingen gradvis spenning. Det får man ikke selvtillit av.
Det vi måtte gjøre... Særlig jeg, hvis jeg var interessert i ei jente,
så gikk jeg i fem måneder og bare se på henne hver eneste dag.
Bare... Flekker på brystet, liksom.
Mat i munnvikene.
"Snakk med henne." "Vent."
Så går du bort, da. "Du er skikkelig kul, altså.
Ha det!"
Og gjett hva som skjedde? Ingenting.
Du gikk hjem og runka.
Du gråt. "Hvorfor sa jeg det?
Hvorfor sa jeg det til henne, da?"
De har det bra nå, folkens. Det har de virkelig.
Kanskje vi må ta fra dem noe og få dem til å føle seg ydmyke.
Skikkelig ydmyket. Skjønner dere?
De tar sånne bilder, da. Alle unge tror de er fotografer.
Og det tror vi også.
Men jeg vet forskjellen på at jeg eller de tok et bilde.
De aner ikke.
De har så mange muligheter til å ta gode bilder. Selfie!
Har dere sett noen...
Uformell selfie. "Hvordan i helvete kan du ta en uformell selfie?"
For faen, da!
"Fikk den." "Fikk den?!
Du tok nettopp tusen bilder! Selvsagt fikk du den!"
"Filter. Utvid. Utvid. Filter. Utvid.
Legg ut. Tekst: Vill og gal."
Hæ?!
Så viser de det fram. "Alle likte bildet mitt.
Se, 400 likte bildet mitt." Ingen likte det jævla bildet ditt.
Ingen likte det jævla bildet. Folk bare trykker og sveiper.
De ser ikke på det, engang. Bare sveiper. Ingen så på det jævla bildet ditt.
Da jeg var liten, likte man bildet mitt.
Man måtte like det, fordi jeg fysisk viste det fram.
"Se der." "Herregud! Det er vilt!" "Ja. Kult, ikke sant?" "Ja."
"Greit. Kult." Kanskje det er det vi skal gjøre.
Gi dem engangskamera. Vær så god. "Vær så god. Ta selfier med det."
"Du har 12 muligheter, så du bør...
Du har 12 muligheter, så du får sørge for at det blir bra."
La oss se dem prøve å få med alle på bildet.
Og fortsatt vente på at blitzbatteriet lades opp.
"Hvorfor kikka du bort?
Du må se inn i det, nå må jeg lade igjen, ditt rasshøl!"
Så må du ta det med deg til en...
Du måtte framkalle det.
Legge det i en konvolutt, skrive på navnet ditt
og gi det til en fremmed. "Personlige bilder av meg."
Det tok ei uke før de kom i retur.
Og i ei hel uke tenker du: "Håper de bildene ble bra.
Iallfall ett eller to." Så henta du bildene dine.
De er framkalt. Og du bare: "Nei. Faen. Niks.
Ufokusert. Pokker. Søren, da. Røde øyne?"
"Røde øyne, for faen." Og så var det ett som ble bra.
"Ja! Fiksa det." Så sier du. "Kan jeg få flere av det?"
Spør ungdommene nå. Siden de fjerna det og vi nå bare har mobilkameraer,
så vet ikke ungdommene hva en bildeflekk er, engang. Spør en tenåring.
De aner ikke hva vi snakker om.
Det er når du får framkalt bildet og det er en ring av lys på bildet
som svever over noen. Gjett hva mamma trodde at det var.
"Bestemor kom i juleselskapet!"
"Bestemora di kom i juleselskapet, Joseph!
Hun kom i juleselskapet. Hun står ved potetsalaten, Joseph.
Det er hennes oppskrift. Hun lagde potetsalat til deg.
Herregud, da, Joseph. Hun var så glad i deg, Joseph!"
Det var ei skitten linse.
Det var ei skitten linse!
Bildet sto på familiealteret hjemme i seks måneder.
Jeg er vel på den alderen nå. Jeg er det.
Både fysisk og mentalt har jeg blitt faren min. Det er så rart.
Det skjer med oss alle. Vi forvandler oss, alle som en.
Bare pass på. Alle dere unge jævler, det kommer til å skje dere.
Plutselig rakner det, og så sier dere sånt som gamle folk sier.
Jeg sa "snedig" i bilen her om dagen.
- Sønnen min tok meg med en gang. -"Se på den bygningen. Så snedig."
"Sa du akkurat 'snedig'?" "Herregud. Ja, jeg gjorde det."
Pappa sa ting som... Da jeg var barn på 80-tallet, drev jeg med breakdans.
Jeg hørte på alt mulig.
På Doug E. Fresh, Slick Rick og Beastie Boys. Alt det der.
Pappa sa: "Hører du på de der hippeti-hoppeti-greiene?
Tror du det er musikk? Hippeti-hoppeti, hip-hippeti?
Det er et blaff. Du må heller høre på skikkelig musikk."
Han gjorde meg forbanna. "Faen ta deg, pappa. Dette er framtidas musikk."
"Vi får se." Og jeg hadde rett. Jeg hadde faen meg rett.
Jeg hadde rett.
Men nå har hiphop gått videre og blitt noe annet.
Nå høres jeg ut som pappa:
"Hører du på de der mumle-mule-greiene?
De mumle-mumle-greiene? De bruker ikke ord, engang.
Mumle. Dumme mumleord. Mumle, mumle. Ord.
Sønnen min sier: "Hold kjeft, pappa. Musikken di suger."
Og det gjør meg forbanna, for jeg vet at jeg har rett.
"Du sier faen ikke...
Ikke våg å sammenlikne rappen din med rappen min, for faen. Du kan ikke..."
De er poeter. De var faen meg poeter. De var lyrikere. De dansa.
Biggie døde for 30 år siden.
Den dag i dag løfter fortsatt en Biggie-låt taket på klubben.
Ikke lat som noe annet.
Jævla... Og ikke misforstå. Mumlerappen er fengende.
Men jeg sier bare: "Hva faen er det dere sier?"
...livsstil
Du bare mumla og sa ett ord! Faen ta deg!
...livsstil
Hold kjeften! Beklager, altså.
Noen vet ikke hvilken sang... Kan du spille den? Bare spill den.
...livsstil
...min livsstil
...begynner
Hold kjeften, for faen! Hold kjeft...
Høres jeg gammel ut, så gjør jeg det.
Beklager, altså, men spill litt Biggie, så løfter taket seg.
Spill litt Biggie.
Syng!
Sjukere enn gjennomsnittet
Tjener spenn fordi jeg kan det Og de andre liker det
Rosa alligator, Detroit-spillere
Timbs for gjengen i Brooklyn
Stopp! Hva?
Timbs for gjengen i Brooklyn
Hva faen?
Det er den eneste grunnen til at jeg ville spille inn her i Brooklyn!
Man kunne ikke kødde med Biggie. Biggie fikk alt til å høres kult ut.
Hvis han pusta tungt, var det som tekst, liksom.
Alt han sa, ga mening. Han var en poet.
-"Visste dere ikke det..." -"...vet dere det nå!"
Fy faen, Brooklyn! Kjør!
Jeg elsker det. Dere er morsomme, altså.
Jeg snakker om dette alderstullet, men det er sant.
Jeg er i den alderen nå der ting begynner å tykne til. Alt føles ikke bra.
Bakfylla er lengre nå. Den varer ikke bare i én dag.
Heller fire til fem.
Derfor må dere ungdommer nyte det.
Å drikke hele tida, spise køddemat. Plutselig tar det igjen dere.
Melk?
Spis den jævla melka. Spis den.
Liter på liter med frokostblanding. Jeg elska det.
Cinnamon Toast Crunch! Spiste tre boller ved midnatt.
Tre boller med Cinnamon Toast Crunch!
Og så drakk man melka. Den hadde blitt til horchata.
Men ikke nå lenger. Jeg er laktoseintolerant.
Hva faen? Når skjedde det?
Plutselig er melk som gift.
Jeg er laktose... Gjett når jeg fant ut at jeg var laktoseintolerant.
På en date. På en date, for faen.
Alt gikk bra, jeg bestilte dessert Hun sa: "Vi deler." "Ja", tenkte jeg.
Eplepai med iskrem. Vi spiste. Jeg tok halvparten av isen. Alt gikk bra.
Jeg kjørte hjem. Alt gikk bra. Jeg så på henne: "Det skjer i kveld."
Jeg kjører. "Skal få meg noe i kveld." Så sier magen min: "Å nei, du."
"De jævla bremsene, altså." Bremsene!
Jeg skyldte på bremsene.
Ingenting kom til å skje. Ferdig. Tok henne ikke med. Ingenting skjedde.
Hun suger ikke pikken min med en T-Rex i magen.
Tenk dere det. Hun bare "herregud".
Og jeg som trodde at det var bremsene.
Jeg kan ikke drikke melk. Jeg savner melk. Veldig.
Jeg prøver å lure meg om kvelden.
Jeg tar frokostblanding og prøver å spise den raskt.
Hvis jeg spiser den raskt, så sovner jeg.
Kanskje hjernen ikke merker det. Den vet det ikke. Så sovner jeg.
Så sier rumpehullet: "Hei, du. Det er noe gift her.
Vi slipper den ut mens du sover. Bare hyggelig, Mr. Koy."
For to år siden fant jeg ut at jeg har isjias. Hva faen?
Jeg visste ikke at jeg hadde det. Det bare skjedde.
Og alle ungdommene spør seg: "Hva faen er isjias? Er de på Spotify?"
Jeg har isjias.
Plutselig låste isjiasnerven min seg. Den bare stoppa opp.
Funker ikke lenger. Isjiasnerven. Ja!
Jeg har det. Og jeg vet om alle som har det.
Det er det kule. Vi er som en gjeng. Folk med isjias kjenner igjen hverandre.
Ikke rekk opp hånda. Jeg ser det på dere.
Jeg vet hvem som har isjias. Se på den...
Særlig du! Du sitter sidelengs.
Jævelen sitter som om han skal skli inn i andre base i baseball.
Jeg visste ikke at jeg hadde isjias.
Visste ikke at det var ille før jeg spilte inn forrige show, Live at the Forum.
Jeg redigerte det og så på meg selv. "Hvorfor går jeg så rart?"
Jeg husker at det gjorde vondt i foten da vi spilte det inn.
Men jeg visste ikke at det påvirka ganglaget mitt.
"Hva faen feiler det ganglaget mitt?"
Dra hjem i kveld og se begynnelsen. Når de sier: "Mine damer og herrer. Jo Koy."
Jeg bare: "Hva skjer, Los Angeles?"
Hva faen? Hva feiler det ganglaget mitt?
Jeg måtte dra til legen for å se hva det var med foten.
Forresten. Hvis det er en lege her i kveld...
Ja. Få tilbake medlidenheten din.
Hun bare...
Hva er det med leger? De har mista medlidenheten.
Plutselig er pasientene deres som kunder. Ikke du, da. Du virker blid.
Slutt med det der, sier jeg bare. Å levere dårlige nyheter som fakta.
Slutt. Vi har også følelser.
Sa til legen at jeg ikke visste hva som feilte foten. Høyrefoten låste seg.
Jeg driver ikke med idrett, engang. Det gjør vondt fra hofta til kneet."
Han sier: "Det er isjiasnerven. Tidlig isjias.
Du må strekke ut Iliotibialbåndet.
Strekke det. Har du en skumrulle hjemme?"
"Tror du at jeg har kuren, når jeg nettopp fant ut hva faen det er som feiler meg?"
"Herregud. Mr. Koy. Beklager. Ja, jeg...
Bare dra i en hvilken som helst sportsbutikk og kjøp en skumrulle,
legg den på gulvet mellom hofte og kne og rull den fram og tilbake.
Det blir vondt, men gjør det ofte. Det får vekk trykket. Strekk ut båndet.
Du har nok ofte vondt i korsryggen." "Det har jeg."
Han sier: "Det fjerner all den smerten. Og vanligvis går det utover rumpa også.
Men du har jo ingen."
"Du sier bare det som om det ikke kommer til å såre meg?"
Han sier: "Herregud. Unnskyld, Mr. Koy.
Jeg mente ikke å si det sånn. Har du vondt i rumpa?"
Jeg sa: "Nei."
Da sa han: "Nettopp."
"Siden du ikke har en."
Det ødela meg. Det såra meg. Knuste meg.
Det skal alle kvinner vite. Menn bryr seg ikke om rumpene sine.
Vi driter i det. Vi lever med den rumpa vi har.
Vi våkner ikke onsdag og tenker: "Rumpedag! Rett på trening!"
Vi driter i det. Ingen knipeøvelser. Ingen knebøy. Ingenting.
Rumpa vi har, er den vi har.
Men nå var egoet mitt ødelagt
siden en sertifisert medisinsk tekniker, som vet hvordan en rumpe ser ut,
ikke fant en på kroppen min.
Han så bak meg og bare: "Å. Lommer."
Nå kjørte jeg hjem, helt knust. "Jeg må da ha et eller annet.
Jeg har ingen rumpe. Overhodet ingen rumpe.
Noe må jeg da ha. Ikke snakk om at jeg ikke har rumpe."
Så dro jeg hjem, og jeg sverger,
det var første gang jeg hadde sett på rumpa mi. Aldri før! Sverger!
"Noe må jeg da ha." Jeg tok av meg alle klærne,
sto foran helfigurspeilet mitt og gjorde sånn:
Og jeg hadde ingen rumpe!
Jeg har ingen rumpe. Ingenting!
Jeg har en lang rygg. En veldig lang rygg.
Og så er det et rumpehull helt nederst på den.
Et rumpehull nederst!
Og rumpa er hårete, så den ser ut som en dørmatte
med et rumpehull dinglende fra ryggraden.
Og jeg bare...
Jeg har bare to bein som går rett opp i skuldrene mine.
Hva faen er det for noe?
Og der og da begynte jeg å tenke over alle jenter som hadde datet meg.
Hvorfor faen holdt de ut med meg? Dette er fryktelig.
Med en gang vi fant tonen, ja, der og da, burde hun ha dratt.
Alle jenter burde løpt for livet. For jeg sier så mye teit når jeg dater.
"Jeg går på badet. Straks tilbake for en ny runde."
Jeg går dit, og rumpa sier: "Stemmer det. Straks tilbake.
Hold den fitta våt, jenta mi.
Straks tilbake, baby. Vi skal knulle den fitta der, baby."
Hvorfor? Hvorfor faen ble hun?
Og nå henvender jeg meg til alle menn her.
Hvis dere dater en dame eller er gift med en dame,
så vern om henne, for hun elsker dere for den dere er.
Sjelen og hjernen, det er det hun er forelska i.
Ikke deg fysisk. Jeg sverger.
Det er ikke deg. Hun elsker deg på innsiden. Sjelen.
Husk det. Jeg sier det her og nå.
Kjekke menn tenker: "Du snakker ikke til meg." Jo, for faen. Deg også.
Du er søt, helt til du kler av deg og ser ut som et smeltet lys. Bare...
Du har en rød føflekk, med hår som stikker ut.
Jeg går med Polo-undertøy. Det liker jeg best.
Bak, på strikken, står det: "Polo by Ralph Lauren".
Foran presser magen min det sammen, og der står det...
Det er det det står. Likner faen ikke på bildet på pakken, engang.
Det er menn her som vet hva jeg snakker om.
Det står ikke "Hanes", men "Nanes".
Ja. Du, din jævel. Du.
Alle menn her i kveld. Det blir noe i kveld, ikke sant?
Alle endorfinene i kroppen hennes. Hun skal suge den pikken der.
Den pikken oppå... Den magen som er oppå pikken din.
Hun skal løfte den hårete, den jævla hårete magen vekk,
som skyver pikken din nedover.
Hun løfter den opp og sier: "Jeg skal suge den pikken.
Jeg skal suge pikken til denne bamsen i kveld, ikke sant?
Lag lyden, ellers suger jeg ikke i dag."
Og så må du si... Ra-ra-ra!
Ja! Ra-ra-ra!
Jævla lo. Er det lo du har i navlen? "Lag lyden, ellers suger jeg ikke."
Ja. Ra-ra-ra!>
Vel... Vet dere hva som er sprøtt?
Nå har jeg havna i kategorien zaddy. Jeg er faen meg en zaddy. Se.
Dere jubler. Slutt med det.
Slutt. Jeg faller ikke for det. Det fins menn som faller for det.
Gå på Instagram, på nettet. Da ser dere #zaddy.
Klikk på den, så ser dere menn som meg. Som poserer teit, sånn.
Men så...
I kommentarfeltet ser dere: "Ååh, zaddy."
"OK, zaddy. Se på deg, da, zaddy."
Jeg faller ikke for det tullet. Du er ikke klar for zaddy.
Er du i tjueårene, så bli der. Er du i trettiårene, så bli der.
Du er ikke klar for zaddy. Det er en helt egen type.
"Jeg vil være med zaddy, for han tar seg av meg.
Du må faen meg ta deg av zaddy også.
For zaddy har isjias.
Hva faen snakker du om? Du er ikke klar for zaddy.
Hva skjer om vi finner tonen og jeg glemmer CPAP-pustemaskinen min?
Hva faen gjør du da?
Vi finner tonen og jeg har ikke maskinen. Jeg ligger der og bare...
Og du bare: "Zaddy! Hva er galt, zaddy?
Zaddy!
Jeg trenger en kvinne med erfaring. En som vet hva hun gjør når det skjer.
Jeg vil gå på en date der hun sier: "Vi drar hjem til meg.
Jeg sier: "Har ikke CPAP-pustemaskina." Hun: "Har en i skapet." Jeg: "Pokker."
"Jeg kjøpte destillert vann i dag." "Hva faen?"
Her er en kunngjøring til alle unge damer der ute.
Hvis dere er på bar og zaddy kommer bort og sier noe.
Hvis han snakker til dere i baren og står sånn...
La meg bruke denne krakken.
Hvis han gjør sånn når han snakker til deg... "Sier du det?"
Sånn står zaddyer når de snakker. "Å ja?"
Han gjør ikke det for å være kul.
Det er varmt.
Og ballene er klistra fast i låret.
Sånn får du ballene løs fra låret. Du bare...
"Å ja."
Det kalles "klistreballemanøveren".
Har dere sett menn snakke når de gjør det?
"Nei! Gi deg, da!
Gi deg! Pokker, altså.
Sier du det? Virkelig?
Det er vilt, da. Skikkelig vilt!"
Det er ballene hans. Det er klistreballer her også.
Massevis av klistreballer. Se hvordan de sitter.
Se på fyren ved siden av deg, som sitter og skrever.
Bryr seg ikke om hvem som sitter til høyre eller venstre.
Ballene er forsiktig plassert på selve setet.
De kunne samla beina, men ballene ligger klistra til lårene som iskuler.
Klistreballemanøver.
Nå vet dere det, damer.
Når dere kommer tilbake på jobb, så vet dere det.
Regnskapsfyren kommer bort.
"Rebecca. Noen av karene og jeg skal på Starbucks.
Vil du en Frappuccino eller noe sånt?"
"Fjern deg, Steve."
"Noen var visst gretne i dag."
Jeg tok den vitsen for lenge siden, da sønnen min var...
Han var vel åtte eller ni.
Jeg tok ham med overalt. Han satt alltid bak scenen.
Jeg tulla med publikum, og den kvelden tok jeg den.
Gikk av scenen. "Hvordan var det?"
"Det var bra, pappa, men det var én vits jeg ikke forsto."
"Hvilken da?" "Den med ballene på låret."
Den vitsen forstår jeg ikke, pappa.
Ballene på låret. Hvorfor var det så morsomt? Skjønner ikke."
Jeg sier: "Du skal ikke forstå den, Jo. Du er ni.
Ballene dine er fortsatt ved roten av pikken din.
Der har niåringer baller, Jo. Ved roten av pikken.
Pikken din er som en turgåer med skikkelig kul ryggsekk.
Pikken min er en erfaren reisende med dårlig trillekoffert. Kom igjen!
De jævla hjulene gikk i stykker."
Sønnen min er 20. Nå vil jeg sørge for at han får et godt liv.
Dessverre er det en annen generasjon.
Jeg prøver å holde tritt, men jeg vet at det er galt.
Jeg vet at de tar litt feil. De er litt mye. Dere er det.
Mobbing. Herregud. De mobbegreiene er helt utrolig.
Det er sikkert foreldre her nå,
som sier: "Du forstår ikke hva sønnen min går gjennom!"
Men dere forstår ikke at for meg... Vel...
Hvem var den verste mobberen da jeg var liten?
Mamma! Hun sa de styggeste ting.
De styggeste ting, altså.
Noen sa noe på skolen, og jeg sa: "Det sa mamma til meg i morges, liksom."
Hva faen? Han er myk. Det er vilt. Det er andre tider nå.
Jeg prøver å holde tritt, men trenger verktøy.
Han er på den alderen. 20.
Han er 20. Jeg må sørge for at sønnen min er klar.
Som forelder må jeg sørge for det. Men her er greia. Han er ikke klar.
Han er ikke klar.
Han er ikke det. Ikke klar for resten av befolkninga.
Det hadde vært galt å sende sønnen min ut i den virkelige verden.
Folk ville sagt: "Hvis sønn er dette?"
"Hvem faen sendte dette ut hit?"
Han er ikke klar. Han er 20. Jeg kan gi sønnen min masse penger nå.
Massevis av penger. Og si: "Nå må du klare deg selv, Jo."
Da kommer han tilbake etter seks timer. "De tok alle pengene mine, pappa."
Ungdommene har alt nå til dags. Er han ute med vennene sent? Uber.
Så fort. Han blir ute sent. "Beklager, pappa. Tar en uber."
Pang. Tar en uber, ja. På mobilen ser jeg kortbruken min.
Jeg bare: "Uber Black? 49,99 dollar? Hva faen?"
Du er halvannen kilometer unna.
Luksus. At de ikke vet, altså.
Det fantes ikke uber før. Hva faen?
Var jeg ute sent med venner og det var skole dagen etter,
ringte jeg mamma. "Kan du hente meg?"
"Nei.
Jeg har alt tatt på meg pyjamasen.
Jeg har alt smurt inn huden med krem, Jo.
Bare kom deg hjem nå."
"Men hvordan? Ingen har bil."
"Da får du løpe, da.
Løp."
-"Det er halvannen kilometer unna!" -"Løp fort, da.
Ikke stopp. Bare se rett fram og løp så fort du klarer.
Når du blir sliten, fortsetter du bare."
Klokka ett om natta.
Jævlig mørkt også.
Bil uten lykter.
"Han skal voldta meg!"
Jeg ble nesten voldtatt ti ganger.
Det er det jeg sier, da. Jeg kom aldri sent hjem igjen.
Når sola begynte å gå ned, sa jeg: "Nå må jeg begynne å gå hjem."
Uber Eats. Gi dere. Sønnen min...
Når det ikke er noe mat, blir det Uber Eats.
"Vi har ingenting. Jeg tar Uber Eats." Så gjør han det.
Jeg ser kvitteringa. "Pokker! Cheesecake Factory?
Inviterte du deg selv ut på middag?
Er du på date, din jævel? Bestilte du dessert også?
Raust tipsa, din jævel. Tipsa du? Du er en tipser!
Du er tipser, du. Herregud!"
Hva faen er det? Uber Eats?
Han vet ikke noe om "No Eats".
No Eats, ingen mat.
Vet ikke hvor mange ganger jeg ringte mamma på jobb. "Ingenting å spise."
"Se i kjøleskapet. Det er..."
"Jeg har sett ti ganger, og det er det samme hver gang."
"Se igjen. Se.
Se igjen. Hva ser du der?"
"Ketsjup?"
"Smak. Da har du smak. Det er en begynnelse.
Smak! Hva annet, Joseph? Hva annet er det der?
Du har smak. Hva er det andre du trenger for å lage et måltid?
Hva er det, Jo? Det er smak, og så?
"Det er...
Det er en bit ost med fire harde hjørner."
"OK. Greit. Da knekker du av hjørnene.
Det i midten smaker fortsatt godt. Den blir gradvis dårlig,
så du må spise den før den blir dårlig.
Så nå er den rund, ikke firkanta."
Da lagde jeg meg en ketsjup-osterull. Hva faen, liksom?
Application, søknad. Dette er greia.
De vet ikke hva det er for noe, for denne generasjonen
tror de at en applikasjon er alt.
Det kan være, jeg vet ikke, spill. Alt de kan laste ned, er en applikasjon.
De har en applikasjon som hjelper dem med å fylle ut søknader.
Vet ikke hvordan de får seg en ordentlig jobb.
De kjenner ikke til slitet ved å dra dit og be om jobb.
De ferdighetene har de ikke. Alt er enkelt.
De har en applikasjon for å fylle ut en søknad.
De får taste inn alt.
Så sier de: "Vet du hva? Jeg liker...
Jeg liker kaffe. Jeg skal jobbe i en kaffebar." Skriver inn det.
"Jeg vil jobbe 800 meter unna der jeg bor. Så mye vil jeg tjene.
Jeg kan bare jobbe da og da på grunn av fotballen."
Så sier appen: "Vi har funnet noe for deg.
Rett nedi gata. Kom, de venter på deg.
De gikk med på lønna du ville ha, så ta jobben og kos deg med fotballen."
"Takk, appen."
De har fått seg jobb. Uten å jobbe for det.
De aner ikke hvordan det er å gå ned på et jævla kjøpesenter
med en jævla penskjorte
og skitne tennissko,
mens skjorta er dytta ned i noen jævlige bukser.
Man ser på hver eneste butikk.
Går inn. "Trenger dere folk?"
"Nei. Ikke deg."
Spør disse tenåringene om de vet hvordan en søknad ser ut. De aner ikke.
Du måtte spørre. Så løfta de opp kasseapparatet.
Det var en tykk bunke med søknadsskjema, og så fikk du ett eneste.
-"Her." -"Bare én?"
"Ja, bare én."
Du måtte sette deg nede i restaurantområdet for å fylle den ut.
Med blekk. Blyant var ikke lov. Og nåde deg om du rota til noe.
Jeg rota alltid til navnet mitt. "Faen!"
Jeg måtte stryke vekk e-en og lage en pil med p.
Jeg heter Joseph, ikke "Josepeh".
Jeg elsker det, da. Jeg elsker å være far, Larry.
Man må opplyse barna. Jeg vet at det er tenåringer her i kveld.
Vet ikke hvor dere er, men jeg vet at dere er her. Der, ja?
Hyggelig. Hva heter du? Tenåringen. Gamlefar sier: "Meg?"
"Meg?" Steve.
Når trodde du at jeg ba om det jævla navnet ditt når jeg sa "tenåring"?
Han har faen meg en whisky sour.
Hva heter du der bak?
Caleb.
Caleb? Hyggelig. Hvor gammel er du?
- Tolv. - Tolv. Pokker.
Pokker.
Akkurat.
Du har lært mye i kveld, du?
Pokker. Helsike heller.
Så...
Det er mora di sin feil, forresten. Mora di har dritt seg...
Du er jo 12, da. Mora di visste det. Det står på billetten.
Det står 17-årsgrense uten følge med voksen. Ikke bli sint på meg.
Hvis Caleb begynner sånn, tenker jeg: "Å faen."
Er han snill gutt? Rydder han rommet når du ber ham om det?
Ikke? For pokker, Caleb! Rydd det jævla rommet ditt.
Det er mora di! Gjør som mora di sier, Caleb. Hører du?
Når hun sier "rydd rommet ditt", sier du: "Hvor mange rom, mamma?"
Det er mora di vi snakker om!
Mora di!
Alle ungdommer her må forstå det. Det er mora deres. Hør på henne.
Og dere svarer aldri mora deres.
Svar faren deres. Er faren din her? Er det ham?
Svar faren din. Svar ham. Rett på faren din. Tida er inne.
Det kommer han til å sette pris på.
Er han frekk med mamma, så tar du for deg pappa.
Rett på jævelen. Det gjorde jeg med stefaren min, Fred.
Han sa noe til mamma. Jeg satt våken hele kvelden.
Jeg skulle si: "Det våger du ikke å si..." Jeg satt på rommet, mann!
"Sånn snakker du ikke til mora mi. Pokker!"
Jeg satt våken hele natta. Hørte ham våkne.
Han lagde matpakke. Jeg gikk inn på kjøkkenet og sa:
"Sånn snakker du faen meg ikke til mora mi. Vis henne respekt. Forstått, Fred?"
Fred er 193 cm høy.
Han er 193. Lente seg bare ned og sa:
"Jeg tror ikke du forstår hvem det er du snakker til, småen.
Gå på rommet og tenk over det, du."
Da sa jeg, Caleb, og husk det: "Ja, men husk hva faen jeg sa.
Ikke snakk sånn til mora mi."
Og så gikk jeg på rommet. Men gjett hva som skjedde, Caleb.
Senere den kvelden, under middagen, sa Fred:
"Småen. Jeg er lei meg for det jeg sa.
Jeg skal aldri være respektløs overfor mora di. Aldri foran deg, småen."
Skjønner du?
Gå bort til faren din og skyt fram brystet.
Bare si: "Hva faen sa du nå?
Hva faen?" Bare gjør sånn, Caleb. "Hva faen sa du til mamma?"
Knytt neven din.
Gjør det, Caleb.
Vet du hvorfor? For mora di kommer til å stå bak deg.
"Kan du ikke si hva faen det var du sa?
Si det til sønnen din, din jævel. Si det!"
For mora di støtter deg. Husk det.
Det må alle ungdommer her huske. Jeg snakker aldri til jentene. Aldri.
Dere må klare dere selv.
Jeg har en annen holdning til tenåringsjenter, det er annerledes.
De gjør av en eller annen grunn bare alt helt riktig.
Har to søstre som gjorde det riktig. Søstera mi, Gemma.
Er den dag i dag ansvarlig for Jo Koy Entertainment.
Hun leder hele jævla opplegget.
Jeg har ikke noe jeg skulle ha sagt. De gjør det riktig.
Guttene snakker jeg til hele tida. De er alltid like, de.
Jeg snakker bare til dere, jævler.
Neste gang mora di ber deg om å rydde rommet, Caleb,
sier du: "Hvor mange?"
Og når barna deres svarer dere mødre,
når de sier ting som: "Jeg er sliten. Gjør det i morgen."
Faen ta det.
Alle mødre her må fortelle barna hva dere gjorde.
Si det i grafiske detaljer.
Grafiske, beskrivende detaljer.
"Jeg er sliten, jeg gjør det i morgen", sier de. Fortell dem hva dere gjorde.
"Gjør du det i morgen? Er du sliten?
Sa jeg det til legen når jeg skulle føde deg? Jeg er sliten. Gjør det i morgen.
Nei, jeg lot deg rive opp fitta mi i fillebiter.
Det er kleint. Noen kvinner tenker: "Dette er litt meget."
Nei. Det er faktisk ikke nok.
Hva skjedde i samfunnet, som fratok dere denne superkraften?
Hver eneste kvinne burde skryte av det.
Dere er de eneste som fikk det til.
Men av en eller annen grunn får dere ikke skryte av det.
Dere burde si det: "Du flerra opp fitta mi."
Gidder de ikke å høre etter, får du faen meg vise den fram.
Vis dem fitta. "Se her. Se hva faen du gjorde."
Og se. Da begynner han å vaske vinduer.
Jeg var til stede, Caleb.
Da jeg så henne ligge på senga og snart skulle føde,
så husker jeg alt. Jeg strøyk henne over hodet.
Og plutselig spratt en fyr ut mellom beina på henne.
Og det var ikke legen vi hadde gått til i ni måneder, men en annen jævel
som spratt fram og sa:
-"Vi må lage et snitt." - Jeg bare: "Hæ? Keisersnitt?"
"Nei, vi er forbi det der."
Legen sier: "Det er vi forbi." Jeg sier: "Vi er forbi... Fins det andre snitt?"
Et kurfyrstesnittt, et kongesnitt ingen sa noe om?
"Nei. Vi er forbi keisersnitt. Din sønns hode er for stort.
Vi må skjære opp vagina. Gjøre et litt snitt i vagina."
Og jeg bare...
Det var akkurat det jeg sa.
- Legen sa: "Vi må bestemme oss nå!" - Og jeg sa: "Vent!"
"Det var da mye informasjon!
Skal dere bare kaste ut alt det og skjære bort fitta hennes?
Jeg visste ikke det. Ingen viste meg det på videoen!
Så vent! Det er faen meg et viktig spørsmål! Vent!
Vennen min! Vennen min!
Vår sønns hode er for stort!
Han dør om de ikke skjærer opp vaginaen din!
Og legen må vite om han kan skjære i vaginaen din, ellers dør babyen.
Hva vil du?"
Og da forvandlet Angie seg til Hulk Hogan fra WWE,
så på legen og sa: "Skjær opp fitta mi nå, brorsan!
Skjær opp den fitta og riv den jævelen ut av fitta mi nå, brorsan. Ja da!"
Mens jeg sa...
Da så jeg på legen. Han hadde alt kniven klar.
Den så ikke kirurgisk ut, engang. Det var mer en jaktkniv.
Og så dolka han henne bare i fitta.
Og da falt bare sønnen min ut.
Så gjorde jeg sånn, og så besvimte jeg faen meg.
Det var tre stykker på fødestua. Hennes mor, min mor og meg.
Og ingen brydde seg om meg, for faen.
Sykepleieren ga mamma luktesalt. Hun vekte meg med det.
Hun sa: "Reis deg, for faen. Sønnen din har kommet til verden."
Alt var bare ei eneste stor tåke. Hun hadde en greie på brystkassa.
"Greie", for den så ikke menneskelig ut. Den var blek, grønn og grå.
Med blodflekker overalt. Hovne øyne, som var lukket.
Munnen lette bare etter noe å suge på.
Hodet strakk seg opp.
Jeg sa: "Hva faen er det der? Hvem faen er den sin?"
Jeg så. Vet du hva jeg så, Caleb? Da jeg så sønnen min... Vet du hva jeg så?
Det satt en slags slange fast i magen. Visste du det?
Gjett hvor resten av slangen var, Caleb. Bare gjett.
Inni fitta hennes!
Som om sønnen min var en iPhone og fitta hennes var en stikkontakt!
Som bare holdt den i live. Som bare ladet batteriet.
Se på mora di! Det gjorde du mot henne! For 12 år siden.
Og gjett hva legen sa. "Nå må vi få resten ut."
Jeg sa: "Resten av hva da?"
Og så pressa hun, og så kom ei Gucci-veske ut av fitta på henne.
Ei Gucci-veske kom ut av fitta på henne.
Og jeg bare... og besvimte igjen.
Da jeg våkna, holdt legen opp navlestrengen foran ansiktet mitt.
Han ga meg saks og sa: "Nå får du sønnen din til verden."
Jeg prøvde å klippe, men den var for hard. "Den er for hard", sa jeg.
"Det går ikke." Da tok han kniven og bare... Blodet traff ansiktet. Jeg besvimte igjen.
Jeg trodde at han han nettopp hadde drept babyen min.
Og kan du tro at det der ikke var det verste, engang, Caleb?
Vil du høre det verste? Vil du det?
OK.
Da jeg våkna, Caleb,
sydde legen fitta hennes sammen igjen.
Se på mora di! Du gjorde det mot fitta hennes!
For tolv år siden. Han sydde sammen fitta.
Ingen bedøvelse. Helt middelaldersk.
Det var det som skjedde, Caleb.
Det skjedde. Se på mora di! Vil du ikke rydde det jævla rommet ditt?
Jeg elsker dere. Tusen takk.
Brooklyn, New York. Gi ham en applaus til.
Jo Koy!
Jeg elsker dere, Brooklyn. Takk.
Tusen takk. God kveld.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen