Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Brooklyn, är ni redo?
LIVE FRÅN BROOKLYN
En applåd för Jo Koy!
Brooklyn!
Brooklyn, driver ni med mig?
De frågade var jag ville göra den.
Jag sa: "Det finns bara en plats att göra det på. Brooklyn."
Alla färger finns representerade i publiken, det är New York.
Det började för längesen i New York, när de klämde ihop alla på ön
och sa: "Kom överens."
Sen hände plötsligt det här.
Resten av världen måste lära sig.
Jag ser det här och det gör mig glad.
Jag kollar på alla och tänker: "Jävlar."
Skratta är det vi behöver just nu.
Alla är så sjukt jävla seriösa just nu. Jag är trött på det.
Jag vill hänga med folk som vill ha kul. Jag vill skratta.
Jag är i den åldern nu då jag inte längre bryr mig.
Jag är trött på att hänga med folk som alltid drar ner en.
Negativa jävlar.
Jag kallar dem energivampyrer.
De suger energin ur en.
Men folk gillar att hänga med såna.
Vi vill göra dem glada. Det är vårt jobb.
Vi hänger med dem, tar med dem ut, gör dem glada.
Åtta timmar senare tänker man: "Det var utmattande."
Känner ni igen det?
Vissa av er kan inte skratta eller reagera för ni är här med den personen nu.
Vissa av er hör det här och bara...
Gör dig av med den jäveln ikväll.
Gör slut med honom ikväll.
Den där lågenergijäveln.
Gick du på en komedishow för att sitta där med en jävla skitmin?
Fan ta dig.
Dö. Adjö.
Gör det ikväll på parkeringen efteråt.
Säg på parkeringen: "Du hörde vad han sa.
Nu händer det. Det är slut. Du suger."
Jag rekar alltid när jag står på scen. Jag går fram och tillbaka och rekar.
Jag letar efter dem som skrattar stort. Sen fokuserar jag på dem.
Jag skiter i alla andra.
Hon där. Hon håller... Som om hon har huvudvärk.
Liksom...
Sådär.
Varje skämt, liksom...
en jävla huvudvärk.
Din energi driver mig framåt.
Människor älskar att hänga med andra som har kul.
Det smittar. Kinetisk energi. Vi är sammanlänkade.
Jag får kontakt med dig. Jag skiter i resten.
Det finns en till jag gillar. Den svarta killen här.
När han skrattar nyper han sig vid näsroten med två fingrar.
Kolla, sådär.
Jag svär!
Tror ni att jag hittar på?
Jag såg det.
Han får ont i bihålorna varje gång han skrattar.
"Det där jävla skämtet, Koy!"
Jag är din nässprej.
När de skrattar, skrattar de ordentligt. Det känns skönt.
Det är Guds medicin.
När man skrattar frigörs endorfiner. På riktigt.
Det är inte hittepå.
Gud gav dig förmågan. När man skrattar frigörs endorfiner.
Endorfinerna äter upp det negativa inom dig.
Du kommer att leva ett långt liv.
Är du med honom?
Han kommer att leva länge.
Han kommer att leva riktigt jävla länge.
Hans näsa kommer att rinna, men han kommer att leva.
Du kommer att leva ett långt liv.
När endorfinerna frigörs känns det bra.
Det är euforiskt. Du måste skratta för att uppleva det.
Så jag säger till folk: "Skratta. Det är gratis."
Inte ikväll.
Men imorgon.
Kom ihåg det här imorgon.
Det är gratis. Ett takeaway-skratt.
Du tar hem det, du nyser, bihålorna. "Just det, den där svarta killen."
Han gör det fortfarande.
Han gör det fan fortfarande.
Såna vill man hänga med.
Tro mig, jag ser er allihop.
Vissa skrattar inte, ler inte ens. Fan ta dem.
De dör imorgon.
De kunde ha fått leva, men de valde att inte göra det.
De kom till en komedishow för att inte skratta.
Dö. Adjö.
Adjö. Jag bryr mig inte.
Adjö.
Vet ni hur många muskler som krävs för att inte skratta?
Du måste fysiskt stoppa dig själv från att skratta. Alla muskler spänns.
Rövhålet spänns.
Ditt rövhål är det tajtaste i det här rummet.
Bara små Kina-snacks kommer ut ur din röv.
Ditt rövhål är så tajt att du inte kan skita ordentligt.
Alla tänker att du är full av skit och du är verkligen det.
Hans rövhål är vidöppet.
Vidöppet.
Han har ett gapande rövhål från allt skrattande.
Jävlar, vad kul.
Herregud.
Det är skönt att skratta.
Varför vill man undvika att skratta?
Det känns så jävla bra. Man blir beroende.
Om du kommer sent till jobbet och ser folk som står och skrattar i köket.
Vad gör du? Du börjar skratta, går emot dem och frågar: "Vad?"
De skrattar åt dig för att du är sen igen.
Man vill vara med.
Man går aldrig mot en olycklig person.
Fan heller. Man håller sig borta.
Man vill bli av med de personerna för gott.
Man vill omge sig med vinnare, med riktiga vänner.
Sociala medier har förstört allt.
Man tror att man har vänner för att folk följer en.
De följer dig inte för att de gillar dig. Utan för att de vill se dig misslyckas.
Har du nånsin tänkt på det?
Har du nånsin lagt upp nåt bra, och de som du trodde var dina vänner
säger inte ett skit?
De gillar inte ens bilden.
De låtsas som att de inte sett den. Du vet att de sett den.
Du vet att de såg den, men de låtsas som ingenting.
De är inte dina vänner. De är flatlöss.
Gör dig av med dem. Det är lätt. Ta bort.
Ta bort.
Sen har du fem vänner kvar.
Troligtvis dina familjemedlemmar.
Varav två också hatar dig.
- Vad heter du? - Larry.
Jag älskar dig. Du skrattar också stort.
- Det känns bra, va? - Ja.
- Hur gammal är du? - Jag är 46.
Där hör ni. 46. Man måste fråga asiater hur gamla de är.
Det handlar om respekt.
Gissa inte.
Vad du än gör, gissa inte.
Jag trodde han var ung. Han är skitgammal.
Han är skitgammal.
Han är bara yngre än jag för att han är helasiat.
Jag är halvvit, så jag fick den vita delen som...
Den vita delen som sa: "Jag ska göra dig gammal."
Skitgammal.
Jag gillar dig, Larry.
- Har du barn? - Ja.
Såklart. Hur många? Bara ett?
Tre? Jäklar!
Hur gamla är de?
Tänk på det. Jag återkommer.
Asiater bryr sig inte om hur gamla deras barn är.
De bryr sig inte. "Hur många?" "Tre." "Hur gamla?" "Vem bryr sig?
Vem bryr sig? Jag vet inte. Ett, två och tre."
Va?
Den jäveln kollade upp såhär.
"Jag återkommer om saken, mr Koy."
Hur gamla? Tonåringar?
- Femton, tolv och fem. - Femton, tolv och fem.
Det är vårt ansvar att påminna dem om
att skeppet de färdas i nu, hur vackert det än är,
de sociala medierna,
vi måste påminna dem om att det inte är på riktigt.
De vet inte vad som är verkligt och vad som inte är det.
Allt de lär sig tar 15 sekunder.
På 15 sekunder får de lära sig allt om världen.
På 15 sekunder vet de vilka svarta människor har problem med
och att vita hatar alla.
Och att asiater vill ta över världen.
Allt detta på 15 sekunder. Ungdomarna kollar på den där skiten.
De konsumerar den.
De tar in informationen och baserar sin sanning på den.
Vi måste få dem att fatta att det är fel.
Du måste ut och se saker.
Sluta gömma dig och sluta låta sociala medier berätta
vem som har rätt och fel.
Gå ut och ta reda på det själv.
Åker man till Brooklyn ser man vita, asiater och svarta.
Och vi älskar att skratta åt samma jävla grejer.
Det är lustigt att sociala medier sägs hjälpa oss socialt, men de gör inte det.
De borde kallas antisociala medier för man umgås inte med nån längre.
Barn vet inte hur man går fram till nån och säger "hej".
De skickar ett direktmeddelande, en jävla emoji.
Det är deras raggningsreplik.
En jävla aubergine som det sprutar saker ur.
Svarar hon inte är det ingen stor grej.
Det är ett lotteri för dem.
Glatt ansikte med hjärtögon. Vad fan är det?
Inga risker. Ingen uppbyggd förväntan. Man bygger inget självförtroende så.
Vad man behövde göra, speciellt jag, om jag var intresserad av en tjej...
Jag kollade på henne dagligen i fem månader.
Med fläckar på bröstet.
Mat i mungipan.
"Gå och prata med henne." "Vänta."
Till slut går man fram: "Du är helt fantastisk.
Hejdå!"
Och gissa vad som hände?
Ingenting.
Man går hem och runkar.
Gråtande. "Varför sa jag så?
Varför sa jag så till henne?"
Så de har det bra nuförtiden.
De har det verkligen bra.
Vi kanske måste ta bort grejer så att de blir ödmjuka.
Ordentligt ödmjuka. Ni vet?
De tar så många bilder. Alla unga tror att de är fotografer.
Grejen är, det tror vi också.
Men det är skillnad på när jag tog en bild och när de gör det.
De tar en bild, de har ingen aning.
De har så många chanser att ta en bra jävla bild. Selfie!
Har du sett nån...
Naturlig.
"Hur fan kan du ta en naturlig selfie?"
"Där satt den." "Där satt den?"
Du tog precis 1 000 bilder! Klart du satte den!
"Filter. Stretch."
"Lägg upp. Bildtext: Galen."
Va?
De visar alla. "Alla gillade min bild.
Titta, 400 personer gillade den."
Ingen gillade din jävla bild.
Folk dubbelklickar och scrollar vidare.
De tittar inte ens. De bara... och scrollar.
Ingen tittade på din jävla bild.
När jag var liten gillade man min bild.
De var tvungna, för jag visade fysiskt upp bilden för dem.
"Kolla här." "Otroligt! Galet ju!"
"Ja, visst är den cool?" "Ja."
"Okej, sjyst."
Det kanske är det vi borde göra.
Ge dem en engångskamera. "Varsågod.
Ta selfies med den här.
Du har 12 chanser, så...
Du har 12 chanser, din jävel, så se till att du tar en bra."
Se hur de försöker få med alla på bilden.
Och vänta på att blixtbatteriet ska ladda.
"Varför tittade du?
Du kollade bort! Nu måste jag ladda den igen, idiot!"
Sen måste man ta den till en...
Man måste framkalla den.
Man lägger den i ett kuvert, skriver sitt namn
och ger den till en främling. "Här, personliga bilder på mig."
Det tar en vecka innan bilderna kommer.
I en hel vecka tänker man: "Hoppas att bilderna blev bra.
Hoppas att en eller två blev bra."
Man går och hämtar ut bilderna.
De är framkallade. Man tänker: "Nej. Fan, nej.
Suddig. Skit. Jävlar.
Röda ögon?
Jävla röda ögon."
En bild blev bra.
En. Man tänker: "Ja! Där satt den.
Kan jag få dubbletter?"
Fråga ungdomarna.
Sen det där togs bort, och vi bara har kameratelefoner,
dagens ungdomar vet inte ens vad en orb är.
Fråga en tonåring vad en orb är. De har ingen aning.
En orb är när det finns en cirkel av ljus på den framkallade bilden,
som svävar över nån på bilden.
Gissa vad mamma trodde att det var.
"Din lola kom på julfesten.
Din lola kom på julfesten, Joseph.
Hon kom på julfesten.
Hon är där vid potatissalladen, Joseph.
Det är hennes recept. Hon gjorde din potatissallad.
För Guds skull! Hon älskade dig så mycket, Joseph."
Linsen var smutsig.
Linsen var smutsig!
Den bilden satt på altaret i sex månader.
Jag är i den åldern... Jag säger det jämt, men det är så,
då jag fysiskt och psykiskt har blivit min pappa. Det är knäppt.
Alla blir nog det till slut.
Ni ska få se. Alla unga jävlar där ute, det kommer att hända.
Saker och ting slutar fungera, man börjar säga gamla saker.
Man vet inte ens varför. Jag sa "fräckt" häromdagen.
Min son sa till på en gång. Jag sa: "Kolla vilket fräckt ställe."
"Sa du just 'fräckt'?" sa han.
"Ja, herregud", tänkte jag.
Pappa brukade säga saker som...
När jag var barn på 80-talet var jag breakdansare.
Jag lyssnade på allt.
Jag lyssnade på Doug E Fresh, Slick Rick, Beastie Boys. Allt sånt.
Pappa sa: "Lyssnar du på sån där hippity-hoppity?
Kallar du det musik? Sån där hippity-hoppity? Hip-hippity?
Det är bara en fluga. Lyssna på riktig musik istället."
Nu har han gjort mig arg. "Dra åt helvete, pappa.
Det här är framtidens musik."
"Vi får väl se." Jag hade fan rätt.
Jag hade rätt.
Men nu har hiphopen förvandlats till nån annan skit.
Nu låter jag som min pappa:
"Lyssnar du på det där mummel-mumlandet?
På det där mummel-mumlandet? De säger inte ens ord."
Mummel.
Korkad, mummel, ord.
Mummel, ord.
Min son säger: "Käften, pappa. Din musik suger."
Det gör mig förbannad för jag vet att jag har rätt.
"Säg inte att min...
Jämför inte din rap med min rap. Du kan inte...”
De är poeter. De var fan poeter.
De var lyriker. De rörde på sig.
Biggie dog för 30 år sen.
Än idag, om man spelar en Biggie-låt, så lyfter taket på klubben.
Ni vet att det är så.
Den jävla...
Missförstå mig inte. Mummelrap är trallvänlig
men jag säger bara: "Vad fan är det du säger?"
...livsstil
Jag mumlade bara och sen sa jag ett ord! Vad fan!
...livsstil
...beginning
Håll käften!
Förlåt.
Vissa vet inte vilken sång jag...
Kan vi spela den?
...livsstil
...min livsstil
...början
Håll käften!
Håll...
Jag skiter i om jag låter gammal.
Men om man spelar Biggie så lyfter taket på vilket ställe som helst.
Spela Biggie.
Få höra!
Grymmare än gemene man
Tjänar pengar på mina instinkter Tycker inte att skit stinker
Rosa alligatorskor, mina Detroit-spelare
Timbs till mina huliganer i Brooklyn
Stopp! Vadå?
Timbs till mina huliganer i Brooklyn
Vad i helvete?
Det var bara därför jag ville spela in det här i Brooklyn.
Ingen kunde jävlas med Biggie.
Biggie fick allt att låta coolt. Om han andades tungt, blev det en textrad.
Han sa bra saker. Han var en poet.
"Och om du inte visste..."
"...nu vet du!"
Brooklyn, ni är oslagbara!
Jag älskar det.
Ni är så jädra sköna.
Jag tjatar på om åldersgrejen, men det är sant.
Jag är i den åldern när saker börjar bli stela och kännas obehagliga.
Baksmällor varar längre. Inte bara en dag.
Utan fyra, fem.
Så alla ni som är unga, njut av det.
Att dricka hela tiden, äta skitmat, det hinner ikapp dig sen.
Mjölk?
Ät all jävla mjölk. Alla unga, ät den.
Liter efter liter av flingor.
Det är så gott.
Flingor med kanelsmak! Jag åt tre skålar vid midnatt.
Tre skålar kanelflingor!
Sen dricker man mjölken. Den har förvandlats till horchata.
Inte nu längre.
Jag är laktosintolerant.
Vad fan? När blev det så?
Helt plötsligt är mjölk gift.
Gissa när jag fick reda på att jag var laktosintolerant.
På en dejt.
På en jävla dejt.
Allt går bra, dags för dessert, hon vill att vi delar på nåt.
Äppelpaj med glass. Vi äter.
Jag åt hälften av glassen. Allt går bra.
Jag kör hem. Allt går bra.
Jag vet att det kommer att hända ikväll.
Jag kör. "Jag får ligga ikväll."
Sen säger min mage: "Nej, det får du inte."
"Det är bromsarna."
Bromsarna!
Jag skyllde på bromsarna.
Inget kommer att hända. Så är det.
Jag tar inte hem henne. Det blir inget.
Hon kommer inte suga min kuk när jag har en T-rex i magen.
Föreställ dig henne.
Jag trodde det var bromsarna.
Jag kan inte dricka mjölk.
Jag saknar mjölk så mycket.
Jag försöker lura mig själv ibland.
Sent på kvällen slänger jag i mig en skål flingor.
Om jag äter det snabbt och sen somnar
så kanske inte hjärnan hinner registrera det.
Jag somnar.
Då säger mitt rövhål: "Mannen, det är lite gift här.
Jag släpper ut giftet medan du sover.
Varsågod, mr Koy."
För två år sen fick jag veta att jag har ischias.
Vad fan?
Jag visste inte att jag hade det. Det bara hände.
Vissa unga härinne vet inte vad ischias är.
"Finns de på Spotify?"
Jag har ischias.
Plötsligt låste sig min ischiasnerv. Den slutade funka.
Den funkar inte längre. Min ischiasnerv.
Jag har det. Jag vet vilka som har ischias.
Det är det coola med ischias. Vi är som ett gäng.
Ischias känner igen ischias.
Du behöver inte räcka upp handen. Jag vet. Jag ser.
Jag vet vem som har ischias.
Du där! Du som sitter på sidan.
Jäveln som sitter som om han glider in mot mål.
Jag visste inte att jag hade ischias. Jag visste inte hur illa det var
förrän jag spelade in min förra special, Live att the forum.
Vid redigeringen tänkte jag: "Varför går jag så konstigt?"
Jag minns att jag hade ont i benet när vi spelade in.
Men jag visste inte att det påverkade hur jag gick.
"Varför går jag så konstigt?"
Ni kan gå hem och kolla på inledningen när de säger: "Damer och herrar, Jo Koy."
Jag säger: "Vad händer, Los Angeles?"
Vad fan?
Varför går jag så konstigt?
Jag gick till en läkare för att kolla upp mitt ben.
Förresten, om det finns nån läkare här ikväll...
Börja visa medkänsla igen.
Hon liksom...
Av nån anledning har läkare ingen medkänsla längre.
De behandlar sina patienter som kunder.
Jag säger inte att du gör det. Du verkar glad.
Men snälla, börja visa det igen.
Att ge dåliga nyheter som torra fakta.
Snälla, sluta. Vi har också känslor.
Jag sa till läkaren: "Nåt är fel med mitt ben,
mitt högra ben låser sig. Jag sportar inte ens.
Det gör ont här, från höften till knäet."
Han sa: "Det är din ischiasnerv. Du håller på att få ischias.
Du måste stretcha ditt IT-band. Har du en foam roller hemma?"
Jag sa: "Tror du att jag har kuren
när jag precis fick veta vad det är för fel?"
"Herregud, mr Koy, jag är ledsen.
Gå till vilken sportbutik som helst, köp en foam roller, lägg den på golvet,
och rulla över den mellan knäet och höften.
Det kommer att göra jätteont, men gör det ofta.
Då lättar trycket och IT-bandet stretchas.
Du har nog ont i ländryggen också." "Ja", sa jag.
Han sa: "Trycket släpper där med. Oftast påverkar det skinkorna också.
Men du har inga ser jag."
"Tror du inte att det är sårande att höra nåt sånt?"
Han sa: "Herregud, mr Koy, jag är ledsen.
Det var inte meningen.
Har du ont i skinkorna?"
Jag sa: "Nej."
Han sa: "Exakt.
För du har inga."
Det krossade mig.
Det sårade mig.
Alla kvinnor ska veta att män inte bryr sig om sina rövar.
Vi bryr oss inte. Vi har den röv vi har.
Vi vaknar inte på onsdagar och tänker: "Idag tränar jag röven."
Vi bryr oss inte. Vi gör inga rumplyft. Inga knäböj. Ingenting.
Vi har den röv vi har.
Men mitt ego är sårat,
för en certifierad medicinsk expert som vet hur en röv ser ur
hittar ingen på min kropp.
Han tittade bakom mig och sa: "Åh, fickor."
Jag åkte hem, förkrossad: "Jag måste ju ha nåt.
Jag har ingen röv. Ingen röv alls.
Men nåt måste jag ha. En liten röv.
Jag kan inte helt sakna röv."
Jag kommer hem, och jag svär,
det är första gången jag nånsin kollat på min röv.
Jag har aldrig kollat förut. Jag lovar!
"Jag måste ha nåt", tänker jag, klär av mig,
ställer mig framför helkroppsspegeln och gör såhär.
Jag har ingen röv.
Jag har ingen röv. Ingenting.
Jag har en lång rygg.
En väldigt lång rygg.
Med ett rövhål längst ner.
Det finns ett rövhål längst ner.
Min röv är hårig och ser ut som en dörrmatta
med ett rövhål som dinglar från min ryggrad.
Och jag bara...
Jag har ett par ben som går rakt upp till mina axlar.
Vad fan är det för nåt?
I den stunden tänkte jag på alla tjejer som dejtat mig.
"Hur kunde de stanna med mig?"
Det är fruktansvärt.
När vi väl legat med varandra första gången borde hon ha dragit.
Alla tjejer jag varit med borde ha sprungit för livet.
Jag säger snuskiga saker efter sex.
Typ: "Jag går på toa, sen kör vi igen."
Jag går mot toan och min röv säger:
"Vi kommer strax.
Håll fittan våt, sötnos.
Snart kommer vi och tar hand om din lilla fitta."
Hur är det möjligt att hon stannade kvar?
Nu riktar jag mig till alla killar härinne.
Om du dejtar eller är gift med en kvinna
så ska du vara tacksam, för hon älskar dig för den du är.
Hon blev kär i din själ, din hjärna.
Inte dig, fysiskt. Jag lovar.
Inte dig. Hon älskar din insida, din själ.
Det är det hon älskar. Kom ihåg det.
Vissa snygga killar tänker att det inte gäller dem.
Dra åt helvete. Er också.
Du har ett gulligt ansikte tills du klär av dig
och ser ut som ett smält ljus.
Liksom...
Du har en röd leverfläck med hårstrån på.
Polo-underkläder är mina favoriter.
På baksidan av resåren står det: "Polo by Ralph Lauren."
På framsidan, böjer min mage fram den och det står...
Det står exakt så. Inte alls som på paketet.
Det finns killar här inne som förstår precis.
Det står inte "Hanes", utan "Nanes".
Ja, du, din jävel. Varenda jävla kille som är här ikväll.
Visst händer det ikväll?
Alla endorfiner som rusar genom hennes kropp.
Hon kommer att suga din kuk.
Kuken som ligger ovanpå... Magen som ligger ovanpå kuken.
Hon kommer att lyfta på den håriga...
Den håriga jävla magen som trycker ner din kuk.
Din vackra dam kommer att lyfta på den och tänka: "Jag ska suga på den.
Jag ska suga den här björnkuken ikväll. Om jag ska.
Låt sådär, annars suger jag inte. Låt sådär."
Då måste du...
Ja.
"Jävla ludd! Är det ludd du har i naveln?
Låt sådär, annars suger jag inte."
Ja.
Vet ni vad det knäppa är?
Nu tillhör jag kategorin "zaddy".
Jag är en jävla zaddy. Titta.
Ni applåderar. Lägg av.
Sluta. Jag går inte på det där. Vissa killar går på sånt där.
På Instagram och på nätet så hittar ni #zaddy.
Klicka på hashtaggen och du ser killar som mig.
Korkade jävla poser som...
Men i kommentarsfältet så ser du: "Åh, zaddy.
Okej, zaddy. Kolla vilken zaddy."
Jag går inte på det där. Ni är inte redo för zaddy.
Är du i 20-årsåldern, håll dig till 20-åringar.
Är du i 30-årsåldern, håll dig till 30-åringar.
Du är inte redo för zaddy. Zaddy är en speciell sorts man.
"Zaddy kommer att ta hand om mig."
Du måste ta hand om zaddy med.
Zaddy har ischias.
Vad fan snackar du om? Du är inte redo för zaddy.
Tänk om vi får till det och jag glömmer min CPAP-maskin?
Vad fan gör du då?
Vi får till det och jag har inte min CPAP-maskin.
Jag ligger där och...
Du skriker: "Zaddy!
Vad är det för fel, zaddy?
Zaddy!"
Jag behöver en erfaren kvinna.
Som vet vad hon ska göra när sånt händer.
Jag vill att kvinnan jag dejtar säger: "Vi går hem till mig."
Jag: "Jag har inte min CPAP." Hon: "Mitt ex hade två.
Jag har en kvar." "Jäklar", säger jag.
"Jag har destillerat vatten." "Vad fan?"
Här kommer lite information till alla unga damer där ute.
Om du är på en bar och zaddy börjar prata med dig.
Han pratar med dig och står...
Jag använder stolen här.
Om han gör såhär. Pratar med dig: "Jaha, verkligen?"
Så står en zaddy när han pratar. "Jaha?"
Det är inte för att vara cool.
Det är varmt.
Min pungkula har fastnat mot låret.
Det är så man lossar kulan från låret.
Man liksom...
"Åh, ja."
Det är klibbiga-kul-tricket.
Har du sett en kille snacka och göra sådär?
"Nej! Du driver med mig?
Du kan inte mena allvar! Jävlar!
På riktigt?
Det är ju helt jävla sjukt!"
Det är hans kulor.
Klibbiga kulor härinne.
Massa klibbiga kulor härinne. Kolla hur de sitter.
Kolla på killen bredvid, med benen brett isär.
Skiter i vilka som sitter bredvid.
Bara försiktigt placerade kulor mitt på sätet.
De kan stänga benen, men då ligger pungen i knät som en kulglass.
Killens klibbiga-kul-trick.
Nu vet ni, tjejer.
Nästa gång ni går till jobbet, så vet ni.
Killen från ekonomiavdelningen kommer fram.
"Rebecca, jag och några av killarna ska till Starbucks.
Vill du ha en Frappuccino eller nåt?"
"Håll dig borta från mig, Steve."
"Nån var grinig idag."
Jag drog det skämtet för länge sen när min son var...
Han var typ åtta eller nio år.
Han följde med överallt. Han satt alltid bakom scenen.
Jag jävlades med publiken och drog det där.
Efteråt frågade jag: "Hur var det?"
Han sa: "Det var bra, pappa, men jag förstod inte det där skämtet."
"Vilket skämt?" sa jag. "Den om kulan mot låret", sa han.
"Jag förstår inte det skämtet, pappa.
Kulan mot låret. Vad var det för kul med det? Jag fattar inte."
Jag svarade: "Jo, du ska inte fatta det. Du är nio.
Dina kulor sitter fortfarande vid kukroten.
Där sitter en nioårings kulor, Jo.
Vid kukroten.
Din kuk är som en vandrare med en cool ryggsäck på sig."
Min kuk är som en berest resenär med en rullväska: "Kom nu!
Hjulet är fan trasigt."
Min son är 20 och jag vill se till att han lever som man ska.
Tyvärr är det en annan generation.
Jag försöker hänga med. men jag vet att nåt är fel.
Det är nåt fel på dem. De är lite mesiga. Ni är mesiga.
Mobbning. Herregud! Jag fattar inte mobbnings-grejen.
Jag fattar att vissa föräldrar här
tänker: "Du vet inte vad min son går igenom."
Men alltså, ni fattar inte.
Vem var värsta mobbaren i skolan när jag var liten?
Min mamma! Hon sa de hemskaste sakerna.
De hemskaste sakerna.
Nån sa nåt i skolan och jag sa: "Mamma har redan sagt det till mig idag."
Vad fan?
Han är mesig.
Sjukt. Det är andra tider nu.
Jag försöker hänga med, men jag behöver verktygen.
Min son är i den åldern. Han är 20.
Han är 20. Jag måste se till att han är redo.
Det är min plikt som förälder.
Grejen är att han inte är redo.
Han är inte redo.
Han är inte redo för allmänheten.
Det vore fel av mig att skicka ut min son i den riktiga världen.
"Vems barn är det här?" skulle folk säga.
"Vem lät den här gå ut?"
Han är inte redo.
Jag kan ge min son pengar idag, en fet bunt sedlar,
och säga: "Jo, nu får du klara dig själv."
Sex timmar senare är han tillbaka: "De tog alla mina pengar."
De unga har allt nuförtiden.
Min son är ute sent med vänner? Uber.
Bara sådär.
Han är ute sent. "Sorry, pappa, jag tar en Uber."
Okej. Boom. Tar en Uber.
Jag ser det på telefonen för det är på mitt kort.
"Uber Black?" tänker jag. "49,99 dollar. Vad fan?
Du är två kilometer hemifrån."
Lyx. De är inte medvetna om att det är det.
Det fanns inget som Uber. Vad fan?
Om jag var ute sent med vänner på en skolkväll,
och ringde mamma: "Det är mörkt. Kan du hämta mig?"
"Nej.
Jag har redan på mig pyjamasen
och jag har krämer i ansiktet, Jo.
Kom hem nu bara."
"Hur då?
Ingen har bil."
"Spring då.
Spring."
"Det är två kilometer."
"Spring fort.
Utan att stanna. Blicken framåt och spring så fort du kan.
Stanna inte när du blir trött, fortsätt."
Klockan ett på morgonen.
Det är kolsvart.
En bil utan strålkastare.
"Han kommer att våldta mig!"
Jag blev nästan våldtagen tio gånger.
Men det jag menar är att jag aldrig var sen igen.
När solen började gå ner: "Jag måste gå hem."
Uber Eats. Dra åt helvete. Min son...
"Pappa, jag beställer Uber. Det finns ingen mat."
"Okej." Han beställer Uber Eats.
Jag ser kvittot. "Cheesecake Factory?
Bjöd du precis ut dig själv på middag?
På en jävla dejt? Tog du efterrätt med?
Generös dricks, din jävel!
Du är en dricksare!
En dricksare, fanimej. Herregud!"
Vad fan är det? Uber Eats!
Han känner inte till "Ingen Eats".
Ingen Eats.
Jag ringde ofta mamma på jobbet.
"Det finns inget att äta." "Titta i kylen. Det finns..."
"Mamma, jag har tittat tio gånger och det är samma sak varje gång."
"Titta igen.
Titta igen.
Vad finns i kylen?"
"Typ ketchup."
"Smak.
Där ser du. Smak. Det är en början.
Smak! Vad mer finns i kylen, Joseph?
Du har smak. Vad mer finns det så vi kan laga en måltid?
Vad mer, Jo? Smak och vad mer?"
"Det finns en ostskiva med fyra hårda hörn."
"Okej. Då så.
Bryt av hörnen
för mitten går fortfarande att äta.
Den börjar bli dålig, så ta tillvara på den innan det är för sent.
Så istället för fyrkantig, är den rund nu."
Det blev en ostrulle med ketchup.
Vad fan?
Applikation. Grejen är,
dagens unga vet inte vad en application, en ansökan, är.
De tror att applikationer är allt.
Det kan vara, jag vet inte, spel.
Allt som går att ladda ner är en applikation.
De har en applikation som hjälper dem fylla i en ansökan.
De vet inte hur man skaffar ett riktigt jobb.
De vet inte hur hemskt det är att gå och be om jobb.
Det är inget de lärt sig. Allt är lätt.
De har en applikation för att fylla i en ansökan.
Man fyller i, skriver in allt.
Man säger: "Vet du? Jag gillar kaffe.
Jag vill jobba på ett kaffeställe." Skriver in det.
"Jag vill jobba 800 meter från mitt hem.
Jag vill tjäna såhär mycket.
Men bara de här tiderna, på grund av fotbollen."
Appen svarar: "Vi har hittat nåt åt dig.
Ja, bara nerför gatan. Kom nu, de väntar på dig.
De gick med på lönen du önskade.
Så gå och ta jobbet nu och glöm inte att njuta av fotbollen."
"Tack, appen."
De fick ett jobb. Utan ansträngning.
De vet inget om att gå till en jävla galleria...
...med en prydlig jävla skjorta på sig,
smutsiga tennisskor,
skjortan instoppad i några skitbyxor.
Och man tittar på varenda butik.
Går in. "Söker ni personal?"
"Nej.
Inte dig."
Fråga unga idag om de vet hur en jobbansökan ser ut.
De har ingen aning.
Man bad om en. De lyfte på kassaapparaten.
Det var en tjock bunt ansökningsformulär
och de rev av ett åt en.
"Varsågod."
"Bara ett?" sa man.
"Ja, bara ett."
Man gick till nåt matställe och fyllde i.
Med bläck. Inte blyerts.
Man fick fan inte skriva fel.
Jag skrev alltid mitt namn fel. "Fan!"
Jag klottrade över e:t, skrev "p" och gjorde en pil.
Jag heter Joseph, inte "Josepeh".
Men jag älskar det. Jag älskar att vara pappa, Larry.
Vi måste bara lära barnen.
Jag vet att det finns tonåringar här ikväll.
Ni finns nånstans härinne.
Där va?
Trevligt. Vad heter du, tonåring?
Gamlingen säger: "Jag?
Jag?"
Steve.
Hur kan du tro att jag säger "tonåring" och frågar efter ditt namn?
Han har en jävla whiskey sour.
Vad heter du där borta?
Caleb.
Caleb? Trevligt att träffas. Hur gammal är du?
- Tolv. - Tolv. Jäklar.
Jäklar.
Okej.
Du har lärt dig mycket ikväll, va?
Jävlar.
För i helvete!
Så...
Det här är din mammas fel, förresten.
Men du är 12.
Din mamma visste. Det står på biljetten. Barnförbjuden. Bli inte arg på mig.
Om Caleb gör såhär...
Tänker jag: "Fan."
Är han en bra kille?
Är han? Städar han sitt rum när du ber honom?
Inte? För i helvete, Caleb!
Städa ditt jävla rum. Det där är din mamma!
Vad din mamma än ber dig om, gör det. Okej?
När hon säger: "Städa rummet." Så svarar du:
"Hur många rum, mamma?"
Det där är din mamma.
Din mamma!
Alla barn här inne måste förstå det. Det är din mamma. Lyssna på henne.
Tjafsa aldrig emot henne.
Tjafsa emot din pappa. Är det där din pappa?
Tjafsa emot honom.
Sätt din pappa på plats.
Han kommer att uppskatta det.
Om din pappa är otrevlig mot din mamma, sätt honom på plats.
Jag gjorde det med min styvfar Fred.
Han sa nåt till mamma. Jag väntade hela natten.
Jag tänkte: "Jag ska säga åt honom."
Jag var på mitt rum.
"Prata aldrig sådär med mamma igen."
Jag väntade hela natten. Jag hörde honom vakna på morgonen.
Han stod i köket. Jag gick in och sa: "Prata aldrig sådär med mamma igen.
Var aldrig respektlös mot henne igen."
Fred är 195 cm.
Han är 195 cm. Han lutade sig mot mig:
"Du vet inte vem du snackar med, pojk.
Bäst att du går till ditt rum och tänker på saken."
Caleb, jag sa: "Det ska jag, men kom ihåg vad jag sa.
Prata inte så till mamma."
Och jag gick till rummet.
Men gissa vad som hände, Caleb.
Senare på kvällen, under middagen, sa Fred:
"Förlåt för det jag sa, pojk. Jag ska aldrig vara respektlös mot henne igen.
Och aldrig framför dig."
Hör du mig?
Gå fram till din pappa, brösta upp dig.
Gör såhär: "Vad fan sa du? Vad fan?" Gör allt det där, Caleb.
"Vad fan sa du till mamma?"
Knyt näven.
Gör det, Caleb.
Vet du varför? För din mamma kommer att stå där:
"Säg vad det var du sa. Säg det till din son, din jävel. Säg det!"
För din mamma ställer alltid upp. Kom ihåg det.
Alla ungar måste komma ihåg det.
Jag har inget att säga tjejerna.
Tjejer klarar sig själva.
Min attityd mot tjejer är annorlunda... Tonårstjejer är en annan sak.
Av nån anledning gör de allt rätt.
Jag har två systrar som gjorde allt rätt. Min syster Gemma.
Än idag är det hon som driver Jo Koy Entertainment.
Hon är den som ser till att allt funkar.
Jag har inget att säga.
De gör allt rätt.
Jag snackar jämt med killarna. De verkar vara likadana jämt.
Så jag pratar bara med er.
Så nästa gång din mamma ber dig att städa rummet, Caleb,
säg: "Hur många?"
Alla mammor, när dina barn tjafsar emot,
när de säger: "Jag är trött. Jag gör det imorgon."
Åt helvete med det.
Alla mammor här inne måste berätta vad ni gjorde.
Berätta i grafisk detalj.
I grafisk, beskrivande detalj.
När de säger: "Jag är trött. Jag gör det imorgon."
Berätta vad du gjorde.
"Gör du det imorgon? Är du trött?
Sa jag det till läkaren när du skulle födas?
'Jag är trött. Jag gör det imorgon.'
Nej. Jag lät dig slita itu min fitta."
Det blir konstig stämning. Vissa kvinnor tänker: "Han överdriver."
Nej, jag överdriver inte.
Nåt har hänt i samhället som tagit den superkraften ifrån er.
Varenda kvinna borde skryta om det.
Bara ni kan klara av det.
Men av nån anledning får ni inte skryta om skiten.
Ni borde säga sånt: "Du slet itu min fitta."
Om de inte vill lyssna, visa den ibland.
Visa fittan. "Titta vad du gjorde."
Titta. Han börjar tvätta fönstren.
Caleb, jag var där.
Jag såg henne ligga på sängen innan hon skulle föda,
jag minns alltihop, jag klappade henne
och plötsligt, dök det upp en kille mellan hennes ben.
Inte läkaren vi träffat i nio månader.
Utan nån annan jävel som bara dök upp och sa:
"Vi måste göra ett snitt."
Jag sa: "Va? Ett kejsarsnitt?"
"Nej", sa han. "Det är för sent."
Jag tänkte: "För sent för kejsarsnitt? Finns det andra snitt?
Andra än kejsarens, som jag aldrig hört talats om?"
"Det är för sent för kejsarsnitt.
Din sons huvud är för stort.
Så vi måste klippa vaginan.
Vi måste göra ett litet klipp i vaginan."
Och jag bara...
Exakt det sa jag.
Läkaren sa: "Vi måste fatta ett beslut nu!"
Jag sa: "Vänta lite!
Det är mycket att ta in.
Du säger det där för att sen klippa bort hennes fitta?
Jag visste inte det. Det fanns inte med på videon.
Så vänta lite! Det är en väldigt allvarlig fråga.
Vänta!
Älskling!
Vår sons huvud är för stort.
Han dör om de inte klipper din vagina.
Läkaren måste få veta om han får klippa din vagina,
annars dör barnet.
Hur vill du göra?"
Då förvandlades Angie till wrestlingstjärnan Hulk Hogan,
hon tittade på läkaren och sa: "Klipp min fitta, bror.
Klipp och slit ut jäveln ur min fitta nu, bror. Oh yeah."
Och jag bara...
Jag såg jag på läkaren. Han hade redan en kniv.
Den såg inte ens kirurgiskt ut, utan som en jaktkniv.
Han högg henne i fittan.
Sen föll min son ut.
Jag bara... och svimmade.
Det var tre personer i förlossningsrummet.
Hennes mamma, min mamma och jag.
Och ingen brydde sig om mig.
Mamma höll luktsalt under min näsa. Jag vaknade.
Hon sa: "Vakna. Din son är här."
Allt var suddigt och dimmigt.
Det låg nåt på hennes bröst.
Jag säger "nåt" för det såg inte mänskligt ut.
Det var blekt, grönt, grått.
Med blodfläckar på.
Igensvullna ögon.
Munnen letade efter nåt att suga på.
Avlångt huvud.
Jag sa: "Vad fan är det där?
Vems är det?"
Jag tittade. Vet du vad jag såg, Caleb? När min son låg på hennes...
Det satt fast en slang på magen. Visste du det?
Gissa var resten av slangen var, Caleb. Gissa.
Inuti hennes fitta.
Som att min son var en Iphone och hennes fitta ett vägguttag.
Håller den vid liv. Laddar batteriet.
Titta på din mamma.
Titta på henne. Du gjorde det mot henne.
För 12 år sen.
Gissa vad läkaren sa? "Vi måste få ut resten."
"Resten av vad?" sa jag.
Då krystade hon och en Gucci-väska kom ut ur fittan.
En Gucci-väska kom ut ur hennes fitta.
Och jag bara... och svimmade igen.
Jag vaknade igen.
Läkaren höll navelsträngen framför mitt ansikte.
Han gav mig en sax och sa: "För din son till världen."
Jag försökte klippa, men det gick inte. "Det går inte", sa jag.
"Den går inte av." Han tog kniven och...
Blodet träffade mig i ansiktet. Jag bara... och svimmade igen.
Jag trodde han just mördat mitt barn.
Jag har inte ens sagt det värsta än, Caleb.
Vill du höra det värsta? Vill du?
Okej.
När jag vaknade, sydde läkaren ihop fittan igen.
Titta på din mamma.
Du gjorde så mot hennes fitta.
För 12 år sen. De sydde ihop fittan igen.
Utan bedövning. Som på medeltiden.
Det var det som hände, Caleb.
Så var det. Se på din mamma! Vill du inte städa ditt rum?
Jag älskar er. Tack så mycket.
Brooklyn, New York, ännu en applåd
för Jo Koy!
Jag älskar er, Brooklyn. Tack.
Tack så mycket.
Godnatt.
Undertexter: Jessica Roos